Провадження № 2/201/3285/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Поддубцевою С.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . За цією адресою зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 , шлюб з якою був розірваний у 2008 році, після чого відповідач виїхала з належної позивачу квартири і з того часу не проживає у ній, проте з реєстраційного обліку за зазначеною адресою не знялась. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки наявність реєстрації відповідача в квартирі позивача створює йому додаткові витрати на утримання квартири і перешкоджає вільному користуванню і розпорядженню своїм майном.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.19)

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (20).

До суду 01 жовтня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.21).

Ухвалою судді від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.22-23).

Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову, просила здійснити судовий розгляд справи без її участі, надавши відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 листопада 1995 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куліш В.І. і зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за № 6-4690, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області, отриманими на запит суду, за адресою квартири АДРЕСА_1 з 13 грудня 1996 року зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 21).

Як зазначає позивач у позовні заяві, і що визнала відповідач у своїй заяві про розгляд справи без її участі, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1979 року, який був розірваний у 2008 року, після чого відповідач за адресою реєстрації не мешкає (а.с. 11).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частина 2 чт. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач спільним побутом із позивачем з 2008 року не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на припинення родинних відносин між сторонами і відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2008 року, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 317, 321, 391, 405, 406 України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова