Справа № 168/244/19 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/971/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 30 липня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання останнім своїх зобов`язань перед банком та станом на 07.02.2019 р. становить 41280,68 грн 57 коп. Позовні вимоги мотивувало тим, що 20.08.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Разом з тим, на порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 07.02.2019 року утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 12483 грн 54 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10859 грн 69 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 14645 грн 51 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу - 850 грн , штрафу (фіксована частина) - 500 грн 00 коп., штрафу (процентна складова) - 1941 грн 94 коп. Відтак, банк просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 30 липня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12483 грн 54 коп. та 576 грн 30 коп. судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та вважає, що судове рішення про відмову у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту та неустойки є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відтак, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають із кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та не дослідив довідку про умови кредитування. Представник позивача посилався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідач не надавав згоду на укладення кредитного договору, адже він своїм підписом засвідчив , що він згоден з тим, що Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а отже подана заява є договором приєднання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому на законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви позичальника.

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з Тарифами банку .

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку із ресурсу: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 07.02.2019 року відповідач перед банком має заборгованість в сумі 41280 грн 68 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 12483 грн 54 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10859 грн 69 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 14645 грн 51 коп., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 00 коп. - 850 грн 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн 00 коп., штраф (процентна складова) -1941 грн 94 коп.

Оскільки ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, банк звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права в контексті доводів та заперечень сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість за кредитним договором від 20.08.2014 року за тілом кредиту складає 12483,54 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12483,54 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідач підписав Заяву-анкету та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ними договір.

Однак наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що із наявної в матеріалах справи та дослідженої судом копії анкети-заяви про приєднання до Умов неможливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови, властиві для даного типу договору, адже з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, у якій міститься підпис відповідача, стосується лише його наміру оформити платіжну картку «Кредитка Універсальна». Інші надані банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна» 55 днів. Позивачем не надано жодного підтвердження про погодження ОСОБА_3 відсоткової ставки в розмірі 2,90 та 3,60 відповідно.

В анкеті-заяві позичальника від 20.08.2014 року не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Ураховуючи наведене та з огляду на неповернення позичальником отриманої суми кредитних коштів, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже рішення суду є законним та обгрунтованим.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за тілом кредиту становить 23343,23 грн (тобто з урахуванням заборгованості за простроченим тілом кредиту - 10859,69 грн) відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом у сумі 10859,69 грн становить собою заборгованість за тілом кредиту, до того ж, заявлена банком заборгованість за тілом кредиту (12483,54 грн + 10859,69 грн =23343,23грн) не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідач (8000 грн). При цьому, жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Твердження банку щодо того, що відповідач не спростував надані банком докази, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді