КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/25645/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Хоменко В.С.

15 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10 000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року позов задовольнено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення до суду позовної заяви, тобто з 06.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5881/2019
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи документах. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства подавала до суду клопотання про розгляд справи із викликом сторін, однак суд його не розглянув, позбавивши належним чином здійснювати захист інтересів позивача та дитини, надавати докази, міркування, аргументи, заперечень проти тверджень відповідача тощо. Зазначила, що відповідач є єдиним власником та директором ПП «Люміна Еліт», у зв'язку з чим самостійно приймає рішення про встановлення розміру заробітної плати. Звертає увагу на щомісячні поїздки ОСОБА_2 за кордон. Зазначає, що відповідачем не спростована неможливість сплачувати визначену позивачем суду аліментів. Вказує на наявність розписки відповідача щодо зобов'язання виплачувати щомісячно 5 000 грн., витрачати кошти на одяг та взуття дитини, на оплату 50% вартості святкування дня народження дитини, а також здійснювати решту витрат по можливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позивач не може витрачати заявлені суми зазначені в позовній заяві на дитину та таку суму не спроможний сплачувати ОСОБА_2. Вказує, що відповідач регулярно витрачає кошти на сина.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції враховував обставини, зазначені у ст. 182 СК України, виходив з того, що батько та мати мають рівні обов'язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, позивач не обґрунтовує в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України необхідність та можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі саме у розмірі 10 000,00 грн., при цьому зазначаєнаможливість їх сплачувати, а отже має дохід, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років, з урахуванням позиції відповідача є необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини, аліментів у твердій грошовій формі у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.12.2018 року і до повноліття дитини.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 21.07.2009 по 18.06.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, котрий був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1387 та розірваний згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2018 (а. с. 14-18).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього синОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження (а. с. 12).

Дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні.

Позивач зазначила, що самостійно доглядає, виховує та утримує сина, вживає вичерпних заходів стосовно створення належних умов для його фізичного, духовного та морального розвитку. Щомісячно на сина нею витрачається близько 20 000,00 грн., і ці витрати вона не може скоротити, оскільки вони є мінімальними для нормального розвитку дитини, однак не в змозі самостійно забезпечити такий рівень життя.

Вказує, що ОСОБА_2, будучи здоровою та працездатною особою, може собі дозволити сплачувати аліменти саме у розмірі 10 000,00 грн., він є кінцевим бенефіціарним власником та керівником юридичної особи, часто виїжджає за кордон на відпочинок, крім того, особисто зобов'язувався, написавши розписку, сплачувати щомісячно на утримання сина 5 000,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що син сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю - ОСОБА_1та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_2 є власником та директором ПП «Люміна Еліт». Розмір заробітної плати на місяць складає 3 800,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн. правильними.

Відповідно до ст. 141 СК Українибатько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За наведеного, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та часткове визнання останнім позовних вимог, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення аліментів в більшому розмірі необґрунтованими.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривні, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином, враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та те, що кожен із батьків зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, колегія суддів вважає визначений розмір аліментів встановлений судом першої інстанції необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач спроможний в більшому розмірі сплачувати аліменти, матеріалами справи не підтверджено.

Більш того, позивач не заперечує факт того, що відповідач надає матеріальну допомогу на дитину та приймає участь у розвитку останньої.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано майно, яке перебуває в особистій власності відповідача тащомісячні поїздки ОСОБА_2 за кордон не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки мета таких поїздок саме з приводу відпочинку відповідача позивачем недоведена.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, договір про сплату аліментів повинен бути обов'язково укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений.

За наведеного, розписка, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі не відповідає вищевказаним нормам права, а тому не свідчить про обов'язок сплати аліментів у розмірі зазначеному в останній.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова