Справа №203/4477/18
Провадження №2/0203/454/2019
31.10.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
-позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
1. 22 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2018 відповідач склав розписку, згідно з якою він продав позивачеві належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Продаж було вчинено за 174 642,00 грн., які позивач передав відповідачеві. Одночасно з укладенням договору відповідач видав позивачеві довіреність на право користування та розпорядження квартирою. При зверненні до нотаріуса за оформленням договору купівлі-продажу квартири позивач дізнався про те, що видану довіреність відповідач скасував, не повернувши передані кошти. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 174 642,00 грн. (а.с.а.с. 2 - 6).
2. 03 червня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 71).
3. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснивши, що 22.03.2018 відповідач склав розписку, згідно з якою він продав позивачеві належну йому квартиру. Продаж було вчинено за 174 642,00 грн., які позивач передав відповідачеві. Одночасно з укладенням договору відповідач видав позивачеві довіреність на право користування та розпорядження квартирою. Нотаріально посвідчити договір відповідач відмовився, пославшись на брак часу. При зверненні до нотаріуса позивач дізнався про те, що видану довіреність відповідач скасував. Дотепер відповідач не повернув передані позивачем кошти.
4. Відповідач до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
5. 31 жовтня 2019 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку.
6. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких під став.
7. Судом було встановлено, що 22.03.2018 відповідачем було складено розписку, згідно з якою він продав відповідачеві (та отримав грошові кошти у повному обсязі) належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 7, 11, 12).
8. Того ж дня відповідач видав позивачеві довіреність, згідно з якою він уповноважив останнього представляти його інтереси з приводу відчуження вказаної квартири у всіх підприємствах, установах, організаціях, продати або подарувати її, вчиняти відповідні дії (а.с. 14).
9. Позов полягає у тому, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу відповідач відмовився, пославшись на брак часу, а при подальшому зверненні до нотаріуса позивач дізнався про те, що видану довіреність відповідач скасував і передані позивачем кошти не повернув.
10. Позовну заяву обґрунтовано положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України.
11. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
12. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
13. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
14. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
15. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
16. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
17. Між тим, аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених ним позовних вимог.
18. Так, у розумінні приведених вище норм, процесуальним завданням позивача було доведення належними, допустимими та достовірними доказами, з дотриманням принципу їх достатності, факту передачі ним відповідачеві грошових коштів у сумі 174 642,00 грн.
19. Попри це єдиний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог (розписка від 22.03.2018) таких відомостей не містить.
20. Жодних інших доказів на підтвердження вказаного факту позивачем суду надано не було.
21. З огляду на викладене суд не знаходить законних підстав для задоволення заявленого у справі позову.
22. Суд також критично ставиться до правової підстави заявленого позову - правовідносини з договору позики.
23. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
24. Згідно з частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
25. Аналіз приведених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.
26. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності.
27. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку має процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).
28. Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
29. Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права.
30. Судом встановлено, що позивач, звернувшись з позовом, який полягає у невиконанні відповідачем зобов`язання передати нерухоме майно, за яке він отримав кошти, побудував його на інших правових підставах, які регулюють питання, пов`язані з позикою.
31. Викладене є додатковою підставою для залишення заявленого позову без задоволення.
32. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 209 - 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 - 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) у позові до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 31 жовтня 2019 року.
Суддя М.О. Католікян