ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Черкаси

справа № 712/8369/18

провадження № 22-ц/793/638/19

категорія 301020100

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

представник позивача - адвокат Витріщак Тетяна Іванівна

відповідачі: ОСОБА_3;

ОСОБА_4;

ОСОБА_5;

Черкаська міська рада;

Виконавчий комітет Черкаської міської ради

представник Черкаської міської ради: Житнікова Тетяна Анатоліївна;

представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бобер Денис Олександрович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бобер Дениса Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення порядку користування та зобов'язання вчинити дії, у складі: головуючого судді Марцішевської О.М., повний текст рішення виготовлено 30 січня 2019 року.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення порядку користування та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 13 січня 2006 року ОСОБА_3 та членам її сім'ї - ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було видано ордер № 779 на право зайняття жилої площі в гуртожитку та надано для проживання кімнати № 205 - 208 та підсобні приміщення у житловому блоці гуртожитку за адресою АДРЕСА_3

Згідно рішення Черкаської міської ради «Про подальше використання цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_3 від 19.08.2014 № 2-43 вирішено залишити цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_3 у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень.

У 2009 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та у зв'язку з тим, що спільне проживання стало неможливо, колишнє подружжя фактично розділило користування кімнатами та підсобними приміщеннями у житловому блоці, а саме ОСОБА_1 користується житловою кімнатою № 205, підсобними приміщеннями № 18, 21; син позивача користується кімнатами № 206, 207, 208, підсобними приміщеннями № 13, 15, 20, лоджія. У спільному користуванні знаходяться підсобні приміщення № 16, 17, 23, 24. Колишня дружина з донькою зареєстровані, але фактично в гуртожитку не проживають.

Вказує, що на даний час склалась ситуація за якої позивач змушений нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням всієї площі житлового блоку та всіх зареєстрованих осіб. Крім того, колишня дружина та діти заперечують щодо укладення з позивачем окремого договору найму на кімнату № 205 та підсобні приміщення у житловому блоці гуртожитку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд встановити порядок користування квартирою № 205-208 у гуртожитку за адресою: вул. Хоменка, 14 у м. Черкаси, виділивши у користування:

- ОСОБА_1 кімнату № 205 площею 11,8 кв.м. підсобні приміщення № 18, 21, 26 загальною площею 14,5 кв.м. у гуртожитку за вказаною адресою;

- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 кімнати № 206, 207, 208 загальною площею 34,1 кв.м. підсобні приміщення № 13, 15, 20, лоджію загальною площею 14,6 кв.м. у гуртожитку;

- ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 коридор № 16, 17, вмивальню № 23, ванну № 24 у гуртожитку;

- зобов'язати виконавчий комітет Черкаської міської ради укласти з ОСОБА_1 окремий договір найму житлового приміщення на кімнату № 205 площею 11,8 кв.м. підсобні приміщення № 18, 21, 26 загальною площею 14,5 кв.м. у гуртожитку за вказаною адресою;

Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року у складі судді Марцішевської О.М. позов ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задоволено частково.

Вирішено виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 205 площею 11,8 кв.м. у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3

Виділено у спільне користування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 житлову кімнату № 206 площею 11,9 кв.м., житлову кімнату № 2067 площею 11,5 кв.м., житлову кімнату № 208 площею 12,0 кв.м. у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підсобні приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання змінити договір найму житлового приміщення відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спеціальними нормами глави ЖК України не врегульовано порядок зміни договору найму житлового приміщення у гуртожитку та не встановлено заборони на таку зміну, застосуванню підлягають загальні правила щодо зміни найму житлового приміщення, встановлені ст. 104 ЖК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають до задоволення в частині виділення у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 205 площею 11,8 кв.м. у гуртожитку; виділенні у спільне користуванні відповідачам житлові кімнати № 206-208; залишити у спільному користуванні сторонам підсобні приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 Такий порядок користування є можливим з технічної точки зору, оскільки кімната № 205 кв.м. є ізольованою, що підтверджено поверховим планом гуртожитку, також даний порядок не призведе до штучного погіршення житлових прав відповідачів, оскільки розмір виділеної їм у користування житлової площі 11,9 +11,5 + 12,0 = 35,4 кв.м. не є нижчим рівня середньої забезпеченості жилою площею в м. Черкаси 8,5*3= 25,5 кв.м.

В частині порядку користування підсобними приміщеннями, суд прийшов до висновку, що дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки згідно ордеру № 779 від 13.01.2006 року дані приміщення у гуртожитку у користування на сім'ї ОСОБА_3 не виділялися, а отже є місцем загального користування гуртожитку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Бобер Д.О. подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Вирішуючи спір про встановлення порядку користування жилим приміщенням, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірні приміщення знаходяться у власності територіальної громади м. Черкаси, тобто є житлом комунального житлового фонду, сторони не є власниками зазначеного житла, а тому не може вирішуватися питання про встановлення порядку користування житлом, оскільки такий порядок може бути встановлений лише між співвласниками житла.

Одночасно при вирішенні позову суд першої інстанції вирішив питання про розпорядження спірним житловим приміщенням шляхом визначення порядку користування ним без вирішення питання про зміну договору найму житлового приміщення, тобто спір по суті фактично не вирішено, що створює підстави для скасування рішення в цій частині.

Крім того, на даний час позивач утворив нову сім'ю, що не заперечується сторонами, проживає у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, відтак, укладення окремого договору найму на кімнату площею 11,8 кв.м., яка залишається у його користуванні, призведе до заселення у квартиру двох сімей, що недопустимо в силу вимог ч. 3 ст. 50, 63 ЖК УРСР.

Вказує, що укладення окремого договору найму з позивачем є надання йому жилої площі, оскільки раніше йому житлова площа в гуртожитку не надавалась, а його вселення відбулось, як члена сім'ї відповідачки.

Разом з тим, мати позивача ОСОБА_8 уклала на користь сина 04.10.2011 спадковий договір на квартиру, належну їй на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1.

Вказані обставини судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховані, тобто неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Також вказав, що позовні вимоги не стосуються первісного надання житла у гуртожитку, а стосуються вирішення спору про встановлення порядку користування фактично зайнятим житловим приміщенням згідно з ордером від 13.01.2006 року.

Вважає, що аргументи наведені представником відповідача в апеляційній скарзі є безпідставними та таким, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Просить апеляційну скаргу представника відповідача відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 27 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 04 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд але без виклику сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

13.01.2006 року ОСОБА_3 та членам її сім'ї, а саме чоловіку ОСОБА_1, дітям ОСОБА_9, ОСОБА_5 було видано ордер № 779 серія № НОМЕР_1 на право зайняття жилої площі в гуртожитку та надано для проживання кімнати 205, 206, 207, 208 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11). Реєстрація місця проживання здійснена 08.02.2006 року.

Згідно поверхового плану будівлі гуртожитку по АДРЕСА_3 та експлікації приміщень до плану гуртожитку житловий блок, вказаних в ордері від 13.01.2006 року кімнат та підсобних приміщень, має наступні технічні характеристики: кімната № 205 - 11,8 кв. м., кімната № 206 - 11,9 кв. м., кімната № 207 - 11,5 кв. м., кімната № 208 - 12,0 кв. м. Всі кімнати є ізольованими (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 19.01.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 18 грудня 2009 року (а.с. 12).

Згідно рішення Черкаської міської ради «Про подальше використання цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_3 від 19.08.2014 № 2-43 вирішено залишити цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_3 у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень (а.с. 17).

13 березня 2018 року Постановою апеляційного суду Черкаської області скасоване рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2017 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСББ «Хоменка 14», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: ОСББ «Хоменка 14» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 62-65, 66-70).

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановлення порядку користування житловим приміщенням тягне за собою укладання житлового найму і ці питання вирішуються виконкомом міської ради, яким не залучений в якості відповідача за позовом.

12 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Черкаської міської ради в Департамент економіки та розвитку із заявою щодо зміни договору найму кімнат 205-208 в гуртожитку по АДРЕСА_3

Листом від 13 липня 2018 року Черкаська міська рада повідомила ОСОБА_1, що відповідно до ст.ст. 103, 104 ЖК договір найму житлового приміщення може бути змінений за згодою наймача та членів його сім'ї. У разі відмови членів сім'ї надати згоду на укладення окремого договору найму спір може бути вирішено у судовому порядку (а.с. 101).

У зв'язку з відмовою у наданні згоди на укладення окремого договору найму внаслідок виникнення спору про встановлення порядку користування займаним житловим приміщенням 19 липня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Бобер Дениса Олександровича підлягає до відхилення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Ст. 65 Житлового кодексу України визначено, що особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У частині першій статті 127 ЖК УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно зі статтею 129 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За змістом частини першої статті 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Вирішуючи питання про зміну договору найму жилого приміщення, слід ураховувати, що така зміна можлива, якщо жилу площу, що припадає на члена сім'ї наймача (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

При цьому враховується саме угода про порядок користування жилим приміщенням, за якою наймачем жилого приміщення і членами його сім'ї було визначено порядок користування окремими жилими приміщеннями у гуртожитку; до того ж така угода не є єдиною підставою як для зміни договору найму, так і для відмови в цьому.

Судом встановлено, що між наймачем спірної квартири ОСОБА_3, та членами її сім'ї склався порядок користування кімнатами, за яким, ОСОБА_1 займає ізольовану кімнату № 205 площею 11,8 кв. м, в кімнатах № 206, 207, 208 проживає син, дочка позивача та відповідач ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають до задоволення в частині виділення у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 205 площею 11,8 кв.м. у гуртожитку; виділенні у спільне користуванні відповідачам житлові кімнати № 206-208; залишити у спільному користуванні сторонам підсобні приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 Такий порядок користування є можливим з технічної точки зору, оскільки кімната № 205 кв.м. є ізольованою, що підтверджено поверховим планом гуртожитку, також даний порядок не призведе до штучного погіршення житлових прав відповідачів, оскільки розмір виділеної їм у користування житлової площі 11,9 +11,5 + 12,0 = 35,4 кв.м. не є нижчим рівня середньої забезпеченості жилою площею в м. Черкаси 8,5*3= 25,5 кв.м.

В частині порядку користування підсобними приміщеннями, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, оскільки згідно ордеру № 779 від 13.01.2006 року підсобні приміщення у гуртожитку у користування сім'ї ОСОБА_1 не виділялись, а отже є місцями загального користування гуртожитку, а тому дана вимога не підлягає до задоволення.

Доводи особи, яка подає апеляційну скаргу, що згідно п. 10 розділу І жила площа в гуртожитку не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток, а тому позивачу не може бути надане в користування спірне житлове приміщення, оскільки останній забезпечений іншим житлом, а саме квартирою на підставі спадкового договору, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142618793 від 01.11.2018, ОСОБА_1 не має у власності нерухоме майно (а.с. 99).

З відомостей з спадкового реєстру вбачається, що станом на 29.06.2017 спадщина після смерті ОСОБА_8 (матері позивача) не відкривалась. Право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_8

Що стосується вимог про зобов'язання виконавчого комітету укласти з позивачем окремий договір найму, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, позивачем не доведено порушення виконавчим комітетом його прав та законних інтересів, а тому дана вимога підлягає до відхилення.

Крім того, на звернення позивача з даного приводу до виконавчого комітету листом від 13 липня 2018 року позивачу було повідомлено, що відповідно до діючого законодавства договір найму житлового приміщення може бути змінений за згодою наймача та членів його сім'ї. У разі відмови членів сім'ї надати згоду на укладення окремого договору найму спір може бути вирішено у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бобер Дениса Олександровича без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення порядку користування та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 16 квітня 2019 року.