ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 2-зз/201/23/2018
УХВАЛА

19 лютого 2018 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Кияшко Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

зацікавленої особи 1 ОСОБА_2

представника зацікавленої особи 2 Вакула Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровські області Кліменко Наталії Олександрівни, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаною скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровські області Кліменко Наталії Олександрівни у виконавчому провадженні ВП №46345239, заведеному за виконавчим листом №201/12959/13-ц, виданим 17.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, зацікавлена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Крім того, разом зі скаргою ОСОБА_1 подав до суду заяву про зупинення реалізації арештованого нерухомого майна, в якій просив заборонити відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області вчиняти певні дії, а саме здійснювати будь-які заходи спрямовані на реалізацію (продаж) арештованого нерухомого майна, а саме приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення №169, поз.1-31, Іпотекодержателем якого відповідно до витягу від 18.10.2017 року №100687089 є ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 42, корп. 4) в рамках виконавчого провадження ВП №46345239, а також накласти арешт на вказане нерухоме майно.

За вказаною заявою, 15.01.2018 судом винесено ухвалу, якою зупинено стягнення за виконавчим листом №201/12959/13-ц, виданим 17.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, шляхом зупинення реалізації майна, а саме: приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення №169, поз. 1-31, Іпотекодержателем якого відповідно до витягу від 18.10.2017 року №100687089 є ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 42, корп.4) в рамках виконавчого провадження ВП №46345239 до завершення розгляду скарги. В задоволенні решти вимог відмовлено.

09.02.2018 до суду звернулося ТОВ «Кредитні ініціативи» із заявою про скасування зазначеної ухвали, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не оскаржує виконавчий документ, на підставі якого ним подано дану скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця у судовому порядку, суд вийшов за межі заявлених ним вимог щодо підстав забезпечення позову, застосований вид забезпечення не є співмірним до заявлених вимог тощо.

В судовому засіданні представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Вакула Д.М. вимоги про скасування вжитого заходу забезпечення підтримала з підстав, викладених у заяві, просила скасувати зазначену ухвалу від 15.01.2018 року.

Зацікавлена особа 1 державний виконавець Клименко Н.О. підтримала заяву про скасування заходу забезпечення.

Заявник ОСОБА_1 проти скасування зазначеної ухвали заперечував.

Вислухавши сторони, дослідивши подану заяву та матеріали скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Постановляючи ухвалу, суд, з аналізу матеріалів справи і доводів скарги на дії державного виконавця, прийшов до висновку про наявність підстав про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, оскільки в разі задоволення скарги, в подальшому можуть бути підстави для оскарження інших дій і рішень державного виконавця, що в свою чергу може привести до зволікання із виконанням судового рішення і зменшення ефективності виконавчого провадження, тому зупинення стягнення на підставі виконавчого листа зможе запобігти вчиненню таких дій, які б можливо було оскаржувати в подальшому, що відповідає викладеним в пунктах 3,4 та 9 Закону України «Про виконавче провадження» засадам законності, диспозитивності та забезпечення права на оскарження дій і рішень державного виконавця.

Відповідно до ч.ч.1,4,5,6 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Статтею 19 Конституції України, визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд враховує право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, що передбачено в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

В даному випадку, заявником оспорюються дії державного виконавця, пов`язані із передачею на реалізацію вищевказаного майна при відсутності згоди на це з боку іпотекодержателя, відомості про якого містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек відповідно до постанов Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2016 у справі №804/2602/16 та від 04.07.2017 у справі №804/2113/17, якими скасовано державну реєстрацію змін до запису у цьому реєстрі. Предметом спору є те, що на даний час стягувач, - ТОВ «Кредитні ініціативи», не є іпотекодержателем вказаного нерухомого майна, але державний виконавець вчиняє дії, спрямовані на його реалізацію без наявності письмової згоди на це з боку іпотекодержателя.

За таких умов, у разі визнання дій державного виконавця щодо реалізації вказаного майна неправомірними, про що просить заявник ОСОБА_1 у своїй скарзі на дії державного виконавця, але фактичного проведення реалізації майна на день ухвалення рішення за скаргою, його виконання стане неможливим в силу ч.2 ст.388 ЦК України, відповідно до якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Наведене дає підстави для висновку про те, що захід забезпечення, обраний судом за заявою ОСОБА_1 , є співмірним заявленим вимогам, відтак, заява про його скасування задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158, 258-261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» від 09.02.2018 про скасування ухвали від 15.01.2018, якою зупинено стягнення за виконавчим листом №201/12959/13-ц, виданим 17.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, шляхом зупинення реалізації майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя С.С. Федоріщев