Номер провадження: 22-ц/813/2080/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 і її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року (одноособово суддя Сувертак І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

07.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, і, остаточно уточнивши позов 02.08.2017 року, просив: визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля HYNDAI SONATA, 2007 року випуску, № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

З 23.11.2002 року позивач і відповідачка перебували у зареєструваному шлюбі, у шлюбі у них народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року син ОСОБА_4. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.09.2008 року шлюб між сторонами розірвано, а 09.10.2008 року позивач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі вони з відповідачкою придбали 3/х кімнатну квартиру під АДРЕСА_1, а також автомобіль марки HYNDAI SONATA, 2007 року випуску, № НОМЕР_2.

Спірна квартира придбана на підставі укладення 02.03.2007 року додаткової угоди до договору №51/14 про співробітництво з інвестування будівельних житлових будинків від 06.12.2004 р., відповідно до п. 8 та п. 9 якої сплатили повну вартість квартири у розмірі 180 706 (сто вісімдесят тисячі сімсот шість) гривень, а 02.06.2011 року отримали свідоцтво про право власності.

15.07.2011 року, на підставі договору дарування, Ѕ частинаспірної квартири подарована сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З відповідачкою була домовленість, що вона буде проживати у квартирі, а він буде користуватись автомобілем, однак нещодавно відповідачка повідомила його, що він повинен повернути їй автомобіль, оскільки вона є його власником за документами і має намір продати.

Посилаючись на те, що майно придбано у період шлюбу, 05.10.2016 року, за договором купівлі-продажу, відповідачка продала автомобіль HYNDAI SONATA, 2007 року випуску ОСОБА_5, позивач просив позов задовольнити.

Предствавник позивача підтримав позов у суді першої інстанції, відповідачка і її представник просили відмовити у задоволенні позову із посиланням на пропуск строку позовної давності, надавшиу заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2018 рокупозов залишено без задоволення з підстав пропуску строку позовної давності.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6 просить рішення суду від 07.11.2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення фактичним обставинам справи.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна позивача ОСОБА_6 зазначає: на підставі рішення суду шлюб між сторонами розірвано у 2008 році; за час перебування у шлюбі вони із відповідачкою придбали майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки HYNDAI SONATA, 2007 року випуску; правовстановлюючі документи на спірне майно були оформлені на відповідачку; спірне майно є їхньою сумісною власністю; 15.07.2011 року за їхнім спільним з відповідачкою рішенням вони подарували 1/2 частину спірної квартири сину ОСОБА_4; з відповідачкою вони домовились, що остання буде проживати у квартирі, а він буде користуватися автомобілем; на початку 2016 року відповідачка повідомила його, що він повинен повернути автомобіль, оскільки вона є його власником і має намір продати; без його згоди відповідачка забрала автомобіль з парковки і продала його; за його клопотанням призначено та проведено судову товарознавчу експертизу й оцінено автомобіль; строк позовної давності, передбачений ч.2 ст. 72 СК України, він не пропустив, оскільки про порушення свого права дізнався лише у 2016 році, коли відповідачка вирішила зняти його з реєстраційного обліку у квартирі та позбавити його права користування автомобілем; те, що квартира та автомобіль були оформлені на ім'я відповідачки його влаштовувало, оскільки до 2016 року він не був обмежений у користуванні їх спільним майном.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи: рішення суду від 07.11.2018 року є законним та обґрунтованим, докази про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності у справі відсутні; ствердження позивача, що строк позовної давності він не пропустив, так як, нібито дізнався про порушення права лише на початку 2016 року безпідставні; право власності на спірну квартиру оформлено на ім'я відповідачки, а потім частково і на дитину; під час шлюбу на відповідачку оформлені майнові права, а право власності набуто після розірвання шлюбу; з 15.07.2011 року позивачу достовірно відомий той факт, що квартира належить відповідачці і подружжям на той час вони не були; ствердження позивача про те, що він подарував частину квартири сину, є його особистою думкою, так як доказів права власності на майно, яким він міг би користуватися під час дарування частки квартири, до суду не надано; 02.06.2011 року видано свідоцтво на право власності на квартиру на ім'я відповідачки і сторони у той час у шлюбі не перебували; тому позивач не міг отримати квартиру у сумісну власність; доводи про домовленість з відповідачкою про спільне використання майна є голослівними і доказів користування майном, умов розірвання таких договорних стосунків, до суду не надано; з матеріалів справи вбачається, що гроші для придбання майнових прав на квартиру та на авто відповідачці надала мати і спільно нажитим майном ці гроші не є; позивач не надав доказів того, що в нього були гроші на придбання квартири і автомобіль.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З 23.11.2002 року позивач і відповідачка перебували у зареєструваному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4, батьками якого є позивач і відповідачка (а.с.7,9).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.09.2008 року шлюб між сторонами розірвано, а 09.10.2008 року позивач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.8,127).

02.07.2007 року, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, між ТОВ «Одеський домобудівльений комбінат» і відповідачкою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору №51/14 від 02.03.2007 року про співробітництво з інвестування будівельних житлових будинків від 06.12.2004 року, відповідно до якого відповідачка зобов'язалась інвестувати будівництво 3/х кімнатної квартири під АДРЕСА_1 у порядку переуступки ОСОБА_7 (а.с.10-14).

23.07.2008 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки HYNDAI SONATA, 2007 року випуску, № НОМЕР_1 на ім'я відповідачки, свідоцтво також зазначає, що позивач ОСОБА_2 і ОСОБА_8 мають право керування автомобілем (а.с.20).

На підставі акта прийому-передачі від 11.11.2010 року відповідачка ОСОБА_3 прийняла від забудовника квартиру під АДРЕСА_1, а 02.06.2011 року отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру (а.с.15-19).

15.07.2011 року, на підставі договору дарування, Ѕ частина спірної квартири подарована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сину позивачки і відповідача (а.с.21,22).

З 11.07.2012 року сторони і їхній син зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.132).

05.10.2016 року, під час розгляду справи у суді, за договором купівлі-продажу, відповідачка продала автомобіль HYNDAI SONATA, 2007 року випуску ОСОБА_9 (а.с.52).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ №17-3803 від 20.11.2017 року, середня ринкова вартість автомобіля HYNDAI SONATA, 2007 року випуску станом на 20.11.2017 року становить 278 770 гривень (а.с.77-79).

05.11.2018 року представник відповідачки подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.123-126).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_3, як власник квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.06.2011 року, 15.07.2011 року подарувала сину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від імені якого діяв позивач ОСОБА_2, Ѕ частину спірної квартири.

Між сторонами виникли правовідносини з поділу майна подружжя, які регулюються нормами ЦК України і СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про визнання права власності на 1/4 частину квартири виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права (а.с.140-142).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч.ч.3,4 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 23.11.2002 року по 08.09.2008 року.

В період шлюбу сторін, 02.07.2007 року, між ТОВ «Одеський домобудівльений комбінат» і відповідачкою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору №51/14 від 02.03.2007 року про співробітництво з інвестування будівельних житлових будинків від 06.12.2004 року. Відповідно до умов цього договору інвестовано у будівництво 3/х кімнатної квартири під АДРЕСА_1 у порядку переуступки ОСОБА_7 - 180 706 гривень (а.с.13,14).

02.06.2011 року, через 2 роки і 9 місяців після розірвання шлюбу, відповідачка ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_3, як власник квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.06.2011 року, 15.07.2011 року подарувала сину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якого діяв позивач ОСОБА_2, Ѕ частину спірної квартири.

З 15.07.2011 року позивачу відомо, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 02.06.2011 року.

За захистом порушеного права власності на частину спірної квартири позивач звернувся 07.09.2016 року, тобто через 8 років після розірвання шлюбу і через 5 років після отримання відповідачкою свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Свідоцтво про право власності відповідачки на квартиру від 02.06.2011 року, у встановленому законом порядку, не оспорено й не визнано недійсним повністю або у частині.

За таких обставин, висновок суду про відмову у позові в частині визнання права власності на 1/4 частину квартири за пропуском строку позовної давності є правильним.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності (а.с.140-142).

Колегія суддів не погоджужться з висновком суду першої інстанції у цій частині.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст. 65 ч.1, 68 СК Укпаїни).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 ч.1 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою (ст. 71 ч.ч.2,4 СК України).

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст. 72 ч.2 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2008 року, у період шлюбу сторін, за відповідачкою зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки HYNDAI SONATA, 2007 року випуску, № НОМЕР_1, право на керування яким, зокрема мав позивач ОСОБА_2

Звертаючись 07.09.2016 року із позовом про поділ майна подружжя, у тому числі автомобіля, позивач зазначав, що автомобіль придбано в період шлюбу сторін на кошти подружжя, автомобіль є спільним сумісним майном подружжя. Незадовго до подачі позову відповідачка повідомила позивача, що має намір продати автомобіль без його згоди з тих підстав, що автомобіль оформлений на її ім'я (а.с.3).

05.10.2016 року, під час розгляду справи у суді, за договором купівлі-продажу, без згоди позивача, відповідачка продала автомобіль HYNDAI SONATA, 2007 року випуску ОСОБА_9

Зважаючи на те, що автомобіль був придбаний у період шлюбу сторін і є спільним сумісним майном подружжя, після розірвання шлюбу у 2008 року і впродовж з 2008 року по вересень 2016 року позивач, як власник, користувався автомобілем, а відповідачка протягом 2008-2016 років, у встановленому законом порядку, не ставила питання про те, що автомобіль є її особистою власністю, право власності позивача на автомобіль відповідачка порушила у 2016 році, у даному випадку, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Беручи до уваги, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачка розпорядилась автомобілем без згоди позивача, 02.08.2017 року позивач уточнив позов і просив стягнути з відповідачки Ѕ частину вартості автмобіля, за висновком судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість автомобіля HYNDAI SONATA, 2007 року випуску станом на 20.11.2017 року становить 278 770 гривень, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду у частині відмови у позові про стягнення Ѕ частини вартості автомобіля підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля у розмірі 139 385 гривень (278 770:2).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача у скарзі про те, що:спірне нерухоме майно є їхньою сумісною власністю; 15.07.2011 року за їхнім спільним з відповідачкою рішенням вони подарували 1/2 частину спірної квартири сину ОСОБА_4; те, що квартира була оформлена на ім'я відповідачки його влаштовувало, оскільки він не був обмежений у користуванні їхнім спільним майном до 2016 року, - не заслуговують на увагу.

Лише через 8 років після розірвання шлюбу і через 5 років після отримання відповідачкою свідоцтва про право власності на спірну квартиру, позивач звернувся за захистом порушеного права власності на частину спірної квартири.

Між тим, у встановленому законом порядку, свідоцтво про право власності відповідачки на квартиру від 02.06.2011 року до цього часу не оспорено й не визнано недійсним повністю або у частині.

Ствердження представника відповідачки у відзиві на скаргу про те, що гроші для придбання автомобіля відповідачці надала її мати, позивач не надав доказів того, що в нього були кошти на придбання автомобіля також не заслуговують на увагу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ні позивач, ні відповідачка не надали суду належиних, допустимих та достатніх доказів джерела набуття ними права власності на автомобіль, який придбаний під час шлюбу.

Оскільки автомобіль придбаний у період шлюбу сторін на спільні сумісні кошти подружжя і зазначений факт не спростовано, факт того, що автомобіль придбаний на особисті кошти відповідачки не доведений, автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідачки.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Відповідачка порушила право власності позивача на автомобіль, порушене право позивача у цій частині підлягає захисту судом. Разом з тим, вимоги позивача про право власності на нерухоме майно захисту не підлягають у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові про визнання права власності на частину нерухомого майна, рішення суду у цій частині підлягає залишенню без змін.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у позові про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, висновки суду у цій частині не відповідають обставинам справи і нормам ст. 261 ч.1 ЦК України, ст. 72 ч.2 СК України, тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а рішення суду у частині скасуванню з прийняттям нового судового рішення, тому позивач має право на відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1 393,85 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 2 090,77 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375 ч.1, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року у частині відмови ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частину квартири - залишити без змін.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року у частині відмови ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля - скасувати.

Позов ОСОБА_2 стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІІН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІІН НОМЕР_4) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 139 385 (сто тридцять дев'ять тисяч триста вісімдесят п'ять) гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 393,85 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 2 090,77 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 15.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков