Справа № 442/6479/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2313/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м.Львів

Справа №442/6479/16

Провадження № 22ц/811/2313/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 3 вересня 2018 року (суддя Кучаковський Ю.С.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, відшкодування вартості витрат на лікування у зв`язку з моральною травмою; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивої інформації,-

встановив:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди та відкодування вартості витрат на лікування у зв`язку з наслідками спричиненими моральною травмою. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач 11 серпня 2016 року у публічному місці (на вулиці Івана Франка поблизу Інституту музикознавства в м. Дрогобичі) під час складення старшим державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області Фурдигою В.О. акту державного виконавця стосовно боржника ОСОБА_3 (голови ОСББ «Злагода-2») на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року про заборону вчинення будь-яких дій на території, призначеній для обслуговування будинку АДРЕСА_1 та елементах її благоустрою, мешканцям будинку АДРЕСА_2 ) декілька разів поширювала про нього наклепницькі відомості, що не відповідають дійсності, про те, що він (позивач) є психічнохворим та перебуває на обліку і циклічному лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні. Повідомляла присутнім при цьому особам, що має у своєму розпорядженні підтверджуючі документи про це, а на вимогу одного із свідків показати їх, вона відіслала його за цією інформацією у лікарню. Зазначає, що про факт зведення на нього наклепу в публічний спосіб він довідався від одного зі свідків події, а потім це йому особисто підтвердили і громадяни. Зазначає, що не чув висловлювань ОСОБА_3 в його адресу, але присутніми при цьому були інші особи. Переконаний, що крім того, цей наклеп чули ще і перехожі, які проходили вулицею, та працівники Інституту музикознавства. Стверджує, що йому нічого невідомо про діагностовану відповідачем у нього невідому психічну хворобу, невідомо про перебування його на диспансерному обліку у спеціалізованій лікарні з причини якогось виду психічного захворювання. Вказує, що жодних обстежень йому не довелось проходити за ознаками психічних та психогенних факторів. Наголошує, що неправомірними діями відповідача йому завдано значну моральну шкоду, яка полягаєв тому, що принижено його честь та гідність, він пережив нервове потрясіння після того, як довідався про наклеп на нього, зазнав душевних страждань. Це негативно вплинуло і на членів його сімї, а також на його відносини із працівниками університету, бо окремі з них почали уникати із ним контактів. Вказує, що у нього погіршився сон, з`явилися головні болі, звертався у поліклініку через погане самопочуття. За скеруванням лікаря його було направлено на стаціонарне лікування у кардіологічне відділення Дрогобицької міської лікарні №1, де він перебував з 16 по 25 серпня 2016 року. Зазначає, що внаслідок зазначених обставин порушилось його нормальне життя, діяльність і зв`язки, бо в першу чергу вже з того часу він, як людина розумової праці з високим науковим ступенем доктора наук і вченим званням професора, практично не в стані займатись цілеспрямовано і активно плідною творчою роботою. Фізична активність є і надалі теж суттєво обмеженою. Наголошує, що за рекомендацією лікаря він змушений був проводити лікування, яке потягло купівлю відповідних ліків, на які він витратив значні кошти. Натомість відповідач нічого не зробила для вибачення. Просить стягнути з відповідача на свою користь 21 000 грн. моральної шкоди за образу честі та гідності; витрати в сумі 551 грн., понесені на лікування; витрати в сумі 421 грн., понесені на пальне для поїздки своїм автомобілем у Львівську обласну клінічну психіатричну лікарню для подання заяви на відповідну довідку; витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно доданих квитанцій. Просить позов задовільнити.

16 березня 2017 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивої інформації. В обгрунтування позову зазначає, що ніколи не ображала честі та гідності позивача, що могло спричинити у нього такий стан здоров`я, який би потребував лікування. Наголошує, що ОСОБА_2 тривалий час розповсюджує про неї неправдиву інформацію, яка ображає її честь та гідність та завдає негативних наслідків для її ділової репутації як кваліфікованого фахівця у галузі охорони здоров`я, свідченням чого є велика кількість публікацій за зверненнями позивача, а саме: публікація від 19 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Бюро державного земкадастру і відділ державної земагенції виконавці із підроблення кадастрового плану земельної ділянки ОСББ «Злагода-2» (організатор ОСОБА_4 )», публікація від 2 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Звернення Дрогобичанина ОСОБА_5 та відповідь голови ОСББ «Злагода-2» ОСОБА_6 »; публікація від 26 листопада 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Рейдерські дії та їх наслідки»; публікація від 22 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Міжміське бюро техінвентаризації - 2007 виконавець з підроблення стану земельної ділянки ОСББ «Злагода-2» (Організатор ОСОБА_4 ); публікація від 12 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Звернення Чернеця Мирона та іних мешканців будинку АДРЕСА_1 до гр. ОСОБА_7 . Та ОСОБА_4 »; публікація від 15 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Звернення ОСОБА_5 . Продовження теми»; публікація від 16 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» « ОСОБА_8 «протизаконність рейдерських дій ОСББ «Злагода-2» (голова Скірко О.)» Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволити її позов, стягнути із ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду, завдану приниженням честі й гідності, ділової репутації внаслідок розповсюдження неправдивої інформації у розмірі 100 000 грн.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позовів.

Рішення суду оскаржили сторони.Вважають рішення незаконним та необґрунтованим та таким, що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 . Зазначає, що жодним чином не порушував законних прав і інтересів ОСОБА_3 як голови ОСББ «Злагода-2» чи як мешканки будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 та члени її сім`ї систематично протягом останніх років порушують загальновизнані права і свободи мешканців будинку АДРЕСА_1 , також його особисто щодо дотримання питань добросусідства та благоустрою, зокрема на безперешкодне цільове використання прибудинкової території для обслуговування будинку. Наголошує, що особисто ОСОБА_3 поширювала ІНФОРМАЦІЯ_1 в публічному місці в присутності інших осіб наклепницьку, відверто недостовірну інформацію про наявне у нього психічне захворювання. Відзначає, що у електронному ресурсі «Lifeinfo» поширювалась інформація, яка була відома невизначеному колу осіб і на яку такі особи могли давати публічні коментарі, а оскільки спростування будь-якими абонентами в електронному ресурсі не наводилось, вважає, що інформація була достовірною і правдивою та належно згідно законодавства України доводилась до читача.

ОСОБА_3 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні та постановити нове рішення про задоволення її позову, в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 рішення суду просить залишити без змін. Зазначає, що з ОСОБА_2 на її користь слід стягнути моральну шкоду, завдану приниженням честі й гідності, ділової репутації внаслідок розповсюдження неправдивої інформації у розмірі 100 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що заява про захист честі, гідності та ділової репутації має містити відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Згідно із п.п. 15, 18 згаданої Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У справі зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб інформація не стала доступною третім особам.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно довідки № 334 від 27 вересня 2016 року ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра ДМП не знаходиться.

З виписки з історії хвороби у ОСОБА_2 не вбачається у нього психічних захворювань.

Відповідно до чеків № 66756 від 16 серпня 2016 року, № 148567 від 23 серпня 2016 року, № 278862 від 24 вересня 2016 року закуплено медичні препарати на загальну суму 551, 27 грн..

Згідно чеку № 87696 від 3 жовтня 2016 року здійснено купівлю бензину автомобільного на загальну суму 420, 72 грн.

Встановлено, що позивач особисто не чув недостовірну інформацію щодо нього з боку відповідача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено факту поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки в судовому засіданні не доведено наявності винних дій відповідача за первісним позовом щодо приниження честі, гідності та ділової репутації позивача за первісним позовом, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для відшкодування йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

З матеріалів справи вбачається, що редактором та власником сайту „ ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_9 , проте ОСОБА_3 заперечувала проти пред`явлення позову до неї.

Згідно ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року вказано, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, не можуть бути предметом судового захисту, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали публікацій, зазначених ОСОБА_3 як таких, що порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: публікація від 19 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Бюро державного земкадастру і відділ державної земагенції виконавці із підроблення кадастрового плану земельної ділянки ОСББ «Злагода-2» (організатор Скірко О.), публікація від 2 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Звернення Дрогобичанина ОСОБА_5 та відповідь голови ОСББ «Злагода-2» ОСОБА_6 »; публікація від 26 листопада 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Рейдерські дії та їх наслідки»; публікація від 22 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Міжміське бюро техінвентаризації-2007 виконавець з підроблення стану земельної ділянки ОСББ «Злагода-2» (Організатор ОСОБА_4 ); публікація від 12 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Звернення Чернеця Мирона та іних мешканців будинку АДРЕСА_1 до гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_4 »; публікація від 15 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» «Звернення ОСОБА_5 . Продовження теми»; публікація від 16 жовтня 2015 року на сайті «Lifeinfo» « ОСОБА_8 «протизаконність рейдерських дій ОСББ «Злагода-2» (голова Скірко О.)», прийшов до вірного висновку, що вказані публікації, в частині, що торкаються особи ОСОБА_3 слід розцінювати лише як критику її дій, тобто, спірні тексти публікацій є оціночним судженням а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 10 Конвенції Ради Європи про захист прав і основних свобод людини, ратифікованї Україною у 1955 році; кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського поряду, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров`я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із ст. 34 Конституції України, згідно якої кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитерту і неупередженості правосуддя.

З врахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення зустрічного позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 вересня 2018 року залишити без змін, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий

Судді