Номер провадження 2/522/1913/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року

Приморський районний суд м. Одеси :

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретарів судового засідання: Фуцур Н.В., Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні речі на загальну суму 68500,00 грн.: диван з натуральної шкіри вартістю 15 000 грн.; пральна машинка Bosh max 4 вартістю 10500 грн.; бойлер Electrolux, вартістю 2000 грн.; духова шафа Ariston вартістю 8000 грн.; холодильник SHARP вартістю 15 000 грн.; телевізор Philips вартістю 10 000 грн.; варочна панель Ariston вартістю 4000 грн.; дві шафи Largo BRW вартістю 6500 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2004 року, який в подальшому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року було розірвано. В період шлюбу у жовтні 2006 року за спільні кошти було набуте нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 та ряд речей у квартиру, які відносяться до рухомого майна. Позивач, посилаючись на те, що набуте майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, керуючись ст.ст. 60,70,71 СК України, просить поділити його в натурі.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_6. від 16.12.2016 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2018 року справа прийнята у провадження судді ОСОБА_7. у зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_6..

В провадження судді Абухіна Р.Д. справа надійшла 13.04.2018 року на підставі розпорядження керівника апарату суду №1708/18 від 13.04.2018 року, винесеного у зв`язку зі звільненням судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7..

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав відзив на позовну заяву та просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності мотивуючи його тим, що про порушення свого права позивач дізналась у вересні 2013 року, а з позовом до суду звернулась у грудні 2016 року.

Третя особа до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Від представника надійшли заперечення на позов.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

29 серпня 2004 року, між позивачем і відповідачем - ОСОБА_2 був укладений шлюб, шлюб зареєстрований Міським відділом РАЦСу Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1153 від 29 серпня 2004 року, від якого є спільний син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року, яке набрало законної сили 03.01.2014 року по справі № 520/14884/13ц , шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 13.10.2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В . набув у власність квартиру АДРЕСА_3 ».

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2006 року ОСОБА_2 уклав договір про надання споживчого кредиту № 0 з АКІБ « УкрСиббанк» за яким отримав кредитні кошти на суму 87 200 дол. США строком до 13.10.2027 року.

13.10.2006 року ОСОБА_2 передав вказану квартиру в іпотеку ПАТ « Укрсиббанк» у забезпечення виконання ним умов кредитного договору на підставі договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Гарською В. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4019.

Позивач в позові зазначає, що в період шлюбу було придбано наступні рухомі речі:

1.Диван з натуральної шкіри вартістю 15000.00грн.;

2.Дві шафи BRW вартістю 6500,00 грн.;

3.Тумба LARGO BRW вартістю 5 000 грн.;

4.Пральна машина BOSH max 4 вартістю 10500,00 грн.;

5.Бойлер ELEKTROLUX вартістю 2000.00 грн.;

6.Духова шафа ARISTON вартістю 8000.00 грн.;

7.Спальний гарнітур вартістю 25000.00 грн.;

8.Кухонний гарнітур з деревини вишні -25000 грн.;

9.Холодильник SHARP вартістю 10000.00 грн.;

10.Телевізор PHILIPS вартістю 10000.00 грн.;

11.Шафа- купе вартістю 16 000 грн.;

12.Варочна панель ARISTONE вартістю 4000.00 грн.

Посилаючись на те, що вищезазначене майно набуте за час шлюбу позивач просить його поділити, як спільно набуте майно подружжя.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено дію принципу верховенства права, як фундаментального принципу судової влади.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Так позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Крім того, станом на теперішній час кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_2 на припинені, кредитні кошти за договором про надання споживчого кредиту № 0 в повному обсязі не повернуті, що підтверджується довідкою від 06.04.2017 року № 76-6/30-29, наявною в матеріалах справи.

Як зазначено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,до складу що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які надані одному з подружжя особисто.

Суд враховує, що сторонами за Кредитним договором є Банк (кредитор) та Відповідач - ОСОБА_2 (боржник), зобов`язання за кредитним договором мають виконуватися саме ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Так, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Сам факт придбання майна за час перебування у шлюбі не є безумовною підставою визнання права власності на Ѕ його частину за позивачкою по справі, оскільки спільна сумісна власність на квартиру кореспондує боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалась на придбання цієї квартири.

Зазначений правовий висновок відповідає викладеним у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 відповідно до яких при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Крім того, відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний нести відповідальність перед третіми особами за зобов`яннями, пов`язаними із спільним майном.

У разі прийняття рішення про поділ майна подружжя до позивача мають перейти і зобов`язання з погашення заборгованості за кредитними договоромаи, в тому числі і зобов`язання по сплаті щомісячних платежів по кредту.

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою ( переведення боргу) лише за згодою кредитора. Ця норма є імперативною, та виключає будь-які варіанти щодо заміни боржника без згоди кредитора.

Також слід зазначити, що квартира, що є предметом спору перебуває в іпотеці банку.

У випадку прийняття рішення судом, фактично буде змінено сторони договору, тобто власником частини іпотечного майна буде інша особа, яка не є стороною іпотечного договору.

Частиною 2 ст. 586 ЦК України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 9 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Отже, при поділі спільного майна, необхідна згода Банку на заміну боржника у зобов`язанні.

В запереченнях на позов Банк наголошує на тому, що заперечує проти відчуження предмету іпотеки.

З наведеного вище слідує, що вимоги стосовно поділу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, не відповідають положенням п.14. постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок".При розділі спільно нажитого об`єкту нерухомості необхідно керуватися постановою Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок». У зазначеному випадку нерухоме майно було придбане в кредит, чого не заперечують сторони та підтверджується матеріалами справи. Відповідно, позичальник до завершення виплати одержаного кредиту не має права відчужувати зазначене нерухоме майно без згоди кредитора.

Суд звертає увагу на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана не за спільно набуті кошти подружжя, а за кредитні кошти, які станом на теперішній час в повному обсязі банку не повернуті.

З огляду на вищезазначене в задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 слід відмовити за безпідставністю вимоги.

Також позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні речі на загальну суму 68500,00 грн.: диван з натуральної шкіри вартістю 15 000 грн.; пральна машинка Bosh max 4 вартістю 10500 грн.; бойлер Electrolux, вартістю 2000 грн.; духова шафа Ariston вартістю 8000 грн.; холодильник SHARP вартістю 15 000 грн.; телевізор Philips вартістю 10 000 грн.; варочна панель Ariston вартістю 4000 грн.; дві шафи Largo BRW вартістю 6500 грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, у який саме проміжок часу, які саме речі та якої вартості були придбані.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне в задоволенні вимоги про визнання права власності на ряд речей відмовити не у зв`язку зі спливом строків позовної давності, а за недоведеністю вимог.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав, що спільно набутими за час шлюбу були наступні речі: дві шафи BRW вартістю 6500,00 грн.; тумба LARGO BRW вартістю 5 000 грн.; пральна машина BOSH max 4 вартістю 10500,00 грн.; що також в судовому засіданні сторони підтвердили .

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач припинили спільно проживати у травні 2013 року , що зазначено в позовній заяві про розірвання шлюбу, та підтверджено позивачем в судовому засіданні.

Позов до суду подано 15.12.2016 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дізналась про порушення її права в травні 2013 року, що підтверджено позивачем в засіданні, а подала позов до суду 15.12.2016 року, після спливу строку позовної давності, тобто на момент звернення позивача до суду трирічний строк позовної давності минув, що згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову в даній частині.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 60, 61, 65, 70 СК України, ст.ст. 3, 15,16, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 12.04.2019 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

02.04.19