ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1217/19

Головуючий у першій інстанції - Слісар А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1352/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2019 року (ухвалене о 10:32, повний текст рішення складено 29 серпня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, утримуваних з нього за рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня ухвалення судом рішення.

Позов обґрунтовував тим, що з 29.10.2014 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка від першого шлюбу має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час дружина позивача є безробітною, а він, як прийомний батько дитини, повністю утримує неповнолітню доньку дружини, сплачує за її харчування в школі, оскільки біологічний батько своєю донькою не цікавиться, не приймає участі у її вихованні з 2011 року та не сплачує аліментів. Крім того, на його утриманні перебуває мати дружини - пенсіонерка, особа з інвалідністю ІІІ групи, яка потребує постійного лікування в стаціонарі. Він також несе всі витрати по сплаті житлово-комунальних послуг не тільки за своє житлове приміщення у м. Чернігові, а й за будинок, в якому проживає вся його сім`я у с. Новий Білоус Чернігівського району. Зазначає, що його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на необ`єктивність, необґрунтованість, незаконність судового рішення та порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що є помилковим висновок районного суду про те, що обставини, на які посилається позивач, уже були встановлені, оскільки при розгляді справи № 738/656/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягуваних аліментів жоден із документів, які додані до даного позову, не подавались, тим самим при ухваленні рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 вказані обставини не могли бути встановлені.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторного викладу доводів позовної заяви, заявник наголошує, що більша частина його заробітної плати витрачається на утримання його сім`ї та сплату аліментів, зокрема, на утримання прийомної дочки, тимчасово безробітної дружини та її матері, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та потребує постійного лікування, оплату житлово-комунальних послуг за два житлові приміщення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що не вбачає зміни у майновому та сімейному стані позивача, оскільки обставини несення ним витрат на утримання його сім`ї, яка складається з дружини, її дитини та тещі, та утримання квартири, існували до ухвалення рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019, яким було змінено розмір та спосіб стягнення аліментів.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 (справа № 738/656/19) змінено визначений рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 16.08.2013 розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто 09.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 6-9, 84-85).

З 29.10.2014 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 10).

Від попереднього шлюбу ОСОБА_4 має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Згідно довідки Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 10.06.2019 № 03-22/573 ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , але за даною адресою не зареєстрований; за місцем проживання має склад сім`ї: ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - дочка дружини, ОСОБА_10 - теща (а.с. 27).

ОСОБА_10 є пенсіонеркою за віком з 24.11.2011, має інвалідність ІІІ групи загального захворювання з 20.07.2017, згідно виписки-епікризу з історії хвороби № 2658 знаходилась на лікуванні в абдомінальному відділенні ЧООД з 18.04.2018 по 03.05.2018 (а.с. 23-26).

Матеріали справи містять довідки Новобілоуської ЗОШ І-ІІІ ступенів Чернігівської районної ради Чернігівської області, видані ОСОБА_1 від 11.06.2019 за № 63 та від 24.06.2019 за № 67, про те, що його донька ОСОБА_5 навчається у 5 класі Новобілоуської ЗОШ І-ІІІ ступенів Чернігівської районної ради Чернігівської області; батько цікавиться навчанням дитини, відвідує школу, батьківські збори; харчування за 2018-2019 навчальний рік склало 1 390 грн(вересень - 180 грн, жовтень - 190 грн, листопад - 200 грн, грудень - 130 грн, січень -60 грн, лютий - 140 грн, березень - 140 грн, квітень - 200 грн, травень - 150 грн) (а.с. 12-13).

До позовної заяви позивачем додано квитанції про оплату ним житлово-комунальних послуг за 2018-2019 роки, наданих за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 28-57).

ОСОБА_1 працює у КЕП Чернігівська ТЕЦ «ТОВ фірми ТЕХНОВА» на посаді машиніст-обхідник з котельного устаткування (ГЗВ), загальна сума його доходу за період з грудня 2018 року по травень 2019 року без урахування аліментів становить 56 974,46 грн (а.с. 68).

ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_12 на посаді швачки, загальна сума її доходу за період з червня по липень 2019 року за винятком аліментів становить 4 777,78 грн (а.с. 83).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. (ст. 141 СК України)

Статтею 150 Сімейного кодексу України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені ст. 181 СК України та відповідно визначаються за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майн та майнових прав, утому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної власності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонічного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України слідує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися на дитину, визначається судом.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183 СК України).

Як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви доказів, обставини, на які він посилається як на підставу для зміни розміру раніше призначених аліментів, а саме перебування на утриманні доньки дружини ОСОБА_5 , самої дружини, тещі, необхідність утримання житлових приміщень, існували на час прийняття Менським районним судом Чернігівської області 21.05.2019 судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно та продовжують існувати і на день розгляду справи в суді.

Також з рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 вбачається, що розгляд справи здійснювався за участі ОСОБА_1 , який пояснював, що в нього на утриманні перебуває донька його теперішньої дружини, та не заперечував щодо розміру аліментів.

Крім того, даний позов пред`явлено до суду лише через півтора місяці після ухвалення рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019, тобто через незначний період часу без надання доказів зміни майнового та сімейного стану позивача саме після ухвалення рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 позивачем не доведено, доказів фактичного погіршення майнового стану в порівнянні з попередніми роками заявником не надано.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на те, що витрати, на які посилається позивач, існували до ухвалення рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019.

Є безґрунтовними доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи № 738/656/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягуваних аліментів жоден із документів, які додані до даного позову, не подавались, тим самим при ухваленні рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21.05.2019 вказані обставини не могли бути встановлені, оскільки розгляд вказаної справи здійснювався за участі ОСОБА_1 і останній не був позбавлений можливості надати суду необхідні докази про зміну свого майнового та сімейного стану за їх наявності.

Виконання заявником обов`язку по утриманню ним дружини, доньки дружини, тещі не виключає обов`язку батька надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка її потребує. ОСОБА_1 є працездатним чоловіком та може надавати матеріальну допомогу своєму сину.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на вимогах закону, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: