Житомирський апеляційний суд
Категорія 24 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/15322/18 за позовом Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на надані послуги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року Приватне підприємство "КВЖРЕП №8" (надалі - ПП "КВЖРЕП №8") звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість з управління, утримання та збереження спільного майна в сумі 2 257,82 грн. та за послуги з вивезення та захоронення побутових відходів у сумі 29 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає у квартирі АДРЕСА_1 користується вищезазначеними послугами, які надає ПП «КВЖРЕП №8», але з 01 листопада 2015 року надані послуги не оплачує, у зв'язку із чим станом на 01 листопада 2018 року утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за період з 01 листопада 2015 року по 01 листопада 2018 року за надані послуги з управління, утримання та збереження спільного майна в сумі 2 257 грн. 82 коп. та з вивезення та захоронення побутових відходів в сумі 29 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що з Типовим договором від 10 червня 2018 року №39 не ознайомлювалася та його не підписувала. Збори співвласників багатоквартирного будинку не проводилися. З травня 2017 року оплачує послуги по можливості, оскільки їх вартість постійно зростає, а її пенсія залишається на тому ж рівні. Вважає, що позивачем надаються неякісні послуги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1

У суді апеляційної інстанції відповідач пояснила, що квартира їй належить на праві власності.

Сторони знаходяться у договірних відносинах, що підтверджується Публічним договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10 липня 2014 року (а.с.8-9).

Позивач відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» здійснює господарську діяльність, спрямовану на задоволення потреби, зокрема, фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з частиною першою ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Позивачем відповідачу були надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та з вивезення та захоронення побутових відходів відповідно до тарифів, затверджених виконкомом Житомирської міської ради.

Рішеннями виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01 жовтня 2014 року №45, 15 квітня 2015 року №213, 15 липня 2015 року №459, 29 липня 2015 року №948, 18 травня 2016 року №429, 22 грудня 2016 року №1180 та 02 серпня 2017 року №695 встановлені тарифи на послуги набувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та, вивезення твердих побутових відходів (а.с. 10-16).

Згідно зі змістом частини другої ст.382 ЦК України власникам квартири у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Докази, які надані позивачем доводять, що відповідач отримала послуги за умовами договору у повному обсязі. Дані обставини підтверджуються інформаційними довідками із зазначенням нарахування, оплати, фактичної вартості наданих послуг та заборгованості за 2015-2017 роки та вісім місяців 2018 року (а.с. 17-20).

Відповідач зобов'язаний брати участь у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Ці витрати, які в даному випадку несе позивач, включають в себе налагодження і регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджуючи конструкцій, прибирання під'їздів, вивіз сміття тощо.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної сплати наданих послуг, за період з 01 листопада 2015 року по 01 листопада 2018 року за послуги з управління, утримання та збереження спільного майна (утримання будинку і споруд та прибудинкової території) утворилася заборгованість у сумі 2 257 грн. 82 коп. та з вивезення та захоронення побутових відходів в сумі 29 грн.

Доводи апеляційної скарги про неналежне виконання позивачем обов'язків, спростовуються наявними в матеріалах справи копіями нарядів-завдань та актів про надання послуг (виконаних робіт) (а.с.21-106).

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо . Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Докази того, що сторони складали та підписували акти-претензії щодо ненадання або неналежного надання житлово-комунальних послуг та щодо нездатності позивача задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства матеріали справи не містять. Відповідачем суду також не надано належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідних органів із претензіями щодо неналежного надання їй житлово-комунальних послуг.

Також не змінюють висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що відповідач з Типовим договором від 10 червня 2018 року №39 не ознайомлювалася та його не підписувала, з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається, що вищевказаний договір є публічним договором відповідно до ст.ст.633,641 ЦК України, який укладається на умовах публічної оферти. Умови цього договору однакові для всіх споживачів. Відповідно до положень ст.642 ЦК України повним і беззастережним прийняттям умов даного Публічного Договору є факт реєстрації споживача за адресою, яку обслуговує виконавець та оплати споживачем за надані послуги на відповідний розрахунковий рахунок виконавця (а.с.8).

Відповідно до частини другої ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

ОСОБА_1 не заперечується той факт, що нею частково оплачувалися надані їй послуги, а відтак, останньою було прийнято усі умови Типового договору від 10 червня 2018 року №39, до якого вона приєдналася у спосіб, зазначений вище.

Згідно з частиною першою ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Не можуть змінити висновки суду першої інстанції також доводи апеляційної скарги про те, що вартість комунальних послуг постійно зростає і відповідач не має можливості їх сплачувати у повному обсязі, оскільки відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, підлягає стягненню у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на переоцінці доказів, яким у сукупності надана правова оцінка судом першої інстанції.

Згідно з частиною першою ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частиною третьою та частиною четвертою ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 76,77,78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до абзацу другого частини другої ст. 376 ЦПК України, апелянтом не надано, а тому рішення залишається без змін, що відповідає приписам ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 квітня 2019 року.