Ухвала

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 518/632/15-ц

провадження № 61-18789ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Євценком Романом Ігоровичем , на постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила: визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21061, 1989 року випуску, укладений 08 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,7 кв.м, в тому числі житловою 31,7 кв.м, з господарчими будівлями та надвірними спорудами; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га; гараж на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки ВАЗ 21061, 1989 року випуску, кузов номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 та поділити майно подружжя відступивши від рівності часток присудивши позивачу ОСОБА_3 3/4 частки спільного майна, а відповідачу ОСОБА_1 - 1/4 спільного майна.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , в якому просив суд: визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 16 366 грн, його особистою приватною власністю; визнати легковий автомобіль ВАЗ 21061, 1989 року випуску, вартістю 3 198,90 грн, його особистою приватною власністю; визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: стінка « Вікторія », 2005 року придбання, вартість якої на теперішній час складає 3 000 грн; комп`ютер, 2010 року придбання, вартість якого на теперішній час складає 2 500 грн; набір меблів для спальні (ліжко, трюмо, 1 пуфик), 2006 року придбання, вартість якого на теперішній час складає 3 000 грн; набір меблів (диван, 2 крісла), 2005 року придбання, вартість яких на теперішній час складає 2 500 грн; майнові права на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0, 15 га, вартість якої складає 30 000 грн та розподілити майно подружжя наступним чином: виділити ОСОБА_1 стінку « Вікторія », 2005 року придбання, вартість якої на теперішній час складає 3 000 грн, комп`ютер, 2010 року придбання, вартість якого на теперішній час складає 2 500 грн, набір меблів для спальні (ліжко, трюмо, 1 пуфик), 2006 року придбання, вартість якого на теперішній час складає 3 000 грн, набір меблів (диван, 2 крісла), 2005 року придбання, вартість яких на теперішній час складає 2 500 грн, а всього - на суму 11 000 грн. Крім того, просив суд виділити ОСОБА_3 майнові права на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,15 га, вартість якої складає 30 000 грн.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , вартістю 16 366 грн, його особистою приватною власністю.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя майнові права на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,15 га, вартість якої складає 30 000 грн та виділено ОСОБА_3 майнові права на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,15 га, вартість якої складає 30 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні основного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання будинку та земельної ділянки спільною сумісної власністю та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання будинку особистою приватною власністю та поділ майнових прав на земельну ділянку скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,7 кв.м, в тому числі житловою 31,7 кв.м, з господарчими будівлями та надвірними спорудами.

Визнано спільним майном подружжя земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання будинку особистою приватною власністю та поділ майнових прав на земельну ділянку.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Євценка Р. І. за допомогою засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2019 рокупро можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником Євценком Романом Ігоровичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, які подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко