Головуючий суду 1 інстанції - Пронька В.В.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 420/608/19
Провадження № 22-ц/810/727/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
29 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Проньки В.В. в смт. Новопсков Луганської області,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в обґрунтування якого вказала, що 11 квітня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 642 нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 2050 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Цього ж дня між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір застави № 642 нп, згідно заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу побутову техніку (майно) вартістю 4100 грн., яка належить заставодавцю на праві власності.
30 вересня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 694 нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 2400 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Цього ж дня між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір застави № 694 нп, згідно заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу побутову техніку (майно) вартістю 4800 грн., яка належить заставодавцю на праві власності.
31 січня 2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесія), за яким позивач ОСОБА_1 стала кредитором за кредитним договором № 642 нп від 11 квітня 2014 рок, кредитним договором № 693 нп від 27 вересня 2014 року, кредитним договором № 694 нп від 30 вересня 2014 року, кредитним договором № 706 нп від 01 листопада 2014 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року у задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір відступлення права вимоги, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язаннях відповідача перед КС «Імперіал ЛТД» за кредитними договорами № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитних договорів, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт банк або інша фінансова установа, а інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем у позовній заяві не наведено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , вказує на те, що суд в рішенні посилається на правову позицію та норми ЦК України, що стосуються договору факторингу, проте в даному випадку був укладений договір цесії.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року відповідачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та апеляційну скаргу 01 жовтня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Проте від відповідача не надішло відзиву на апеляційну скаргу.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що 11 квітня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 642 нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 2050 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Цього ж дня забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 642 нп 11 квітня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір застави № 642 нп, згідно заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу побутову техніку (майно) вартістю 4100 грн., яка належить заставодавцю на праві власності.
30 вересня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 694 нп, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 2400 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Цього ж дня забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 694 нп від 30 вересня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір застави № 694 нп, згідно заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу побутову техніку (майно) вартістю 4800 грн., яка належить заставодавцю на праві власності.
01 лютого 2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 набула права вимоги та стала кредитором за кредитними договорами № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, щовідступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір відступлення права вимоги, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язаннях відповідача перед КС «Імперіал ЛТД» за кредитними договорами № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитних договорів, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт банк або інша фінансова установа, а інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем у позовній заяві не наведено.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших підстав, ніж викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема договорів.
Розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.
Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України ).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
На відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Судом першої інстанції встановлено, що від 01 лютого 2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 укладений договір відступлення права вимоги, пунктом 1 якого передбачено, що цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором кредитної лінії № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 .
Пунктом 2.1 цього договору передбачено, що цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язання, а саме повернути кошти, одержані в рахунок кредитного договору № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року, повернути нараховані відсотки за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі, передбачені договором, укладеним між цедентом і боржником.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.
Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як вбачається із матеріалів справи укладений 01 лютого 2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги в установленому законом порядку не визнавався недійсним з підстав його укладення з порушенням вимог чинного законодавства.
Проте зазначені вище обставини залишилися поза увагою суду.
Таким чином, оскільки укладений 01 лютого 2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, то висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги за кредитними договорами № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року у зв`язку з тим, що кредитором за кредитним договором може бути лише банк або інша фінансова установа, є помилковим.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).
В статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.
Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.
Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.
Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що право вимоги за кредитними договорами № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року, укладеними між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , у нього виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 01 лютого 2019 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що цедент КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві ОСОБА_1 , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договорами кредитної лінії № 642 нп від 11 квітня 2014 року, № 693 нп від 27 вересня 2014 року, № 694 нп від 30 вересня 2014 року, № 706 нп від 01 листопада 2014 року, укладеним міжОСОБА_2 .
Отже, спірні зобов`язання виникають із кредитних договорів, укладених між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами не підлягають задоволенню саме з підстав того, що відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» не спричиняє правових наслідків.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. ст. 376 ЦПК України).
З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо судових витрат
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.М. Авалян

Ю.В. Єрмаков