ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Київ11

справа № 753/7572/18

провадження № 22-ц/824/18/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сушко Л.П., Мельника Я.С.

при секретарі - Пітенко І.Ю.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року у складі судді Макаренко В.В.

встановив:

У березні 2012 року позивач ПАТ "Кредитпромбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого останній був наданий кредит на споживчі цілі у розмірі 25 000 дол. США строком по 23 квітня 2015 року. В забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором, між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір від 24 квітня 2007 року, за яким відповідачі передали, а позивач прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцям на праві власності. ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором та додатковими договорами до нього щодо погашення кредитів та сплати нарахованих процентів у встановлені строки не виконала, а тому станом на 10 лютого 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 590 408,65 грн., тому банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2012 року позов ПАТ "Кредитпромбанк" задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, з метою сплати, за рахунок вартості предмета іпотеки, ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 37/11/07-СС від 24 квітня 2007 та додатковими договорами до нього у сумі 590 408, 65 грн.

Визначено спосіб реалізації вказаного предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та прийняти постанову, якою відмовити у позові банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суперечить нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, в якій відповідач має зареєстроване постійне місце проживання. Крім того, в резолютивній частині рішення судом не зазначена початкова ціна предмету іпотеки.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 підтримав скаргу, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направили, ніяких клопотань не подавали, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Співвідповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги, зокрема через члена своєї сім'ї апелянта ОСОБА_1, яка проживає за однією адресою із ОСОБА_2, до суду апеляційної інстанції не з'явилась, причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення судового розгляду не подавала, до поштового відділення для отримання направленої їй кореспонденції не з'являється, тому з урахуванням відсутності заяви про зміну місця проживання та відповідно до положень ст.ст. 130,131 ЦПК України, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у її відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України

Заявник ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор, звернувся з заявою про відкладення судового засідання у зв'язку з підготовкою Банком правової позиції та надання відзиву на скаргу, при цьому з зазначених підстав судове засідання, призначене на 14.03.2019 року вже було відкладено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку представника з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність представника Банку, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» в силу іпотеки іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім того, Законом встановлено, що особа (майновий поручитель), може передати в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Відповідно до ст. 11 Закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Судом встановлено, що 24 квітня 2007р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно, до якого з урахуванням внесених змін до кредитного договору, позивач відкрив ОСОБА_1 траншеву мультивалютну кредитну лінію на наступних умовах: загальний ліміт заборгованості -62 376.25 доларів США 25 центів; сума Кредиту в доларах США -25 000 доларів США; сума Кредиту в гривнях -195 843 грн.; цільове використання Кредиту - на споживчі цілі; термін остаточного погашення Кредиту в доларах США та гривнях -23 квітня 2015 р.; процентна ставка за користування Кредитом в доларах США -12.83% річних; процентна ставка за користування Кредитом в гривнях -14,9 % річних.

Крім того, 24 квітня 2007р. між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого, іпотекодавці (відповідачі) на забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором передали в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачам, при цьому предмет іпотеки сторони оцінили в 450 000 грн.

Відповідно до п.3.2.1 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості боржника за кредитним договором у разі набуття такого права згідно розділу 4 договору.

Пункт 4.1. договору передбачає право іпотеко держателя задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із про строчкою виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 10 лютого 2012 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором зі змінами та доповненнями, відповідно до розрахунків заборгованості становить 590 408 грн. 65 коп.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.

Отже, вимоги позивача ПАТ "Кредитпромбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині рішення судом не зазначена початкова ціна предмету іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судового рішення. Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верхового Суду у своїй Постанові від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

Посилання у скарзі оскаржуване рішення суперечить нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», також не може бути підставою для скасування рішення.

Так, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України у відповідній редакції).

Верховний Суд у Постанові від 28 березня 2018 року в справі № 487/10923/14 дійшов висновку, що положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону

Безпідставні і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про подвійне стягнення, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності рішення суду про стягнення заборгованості не може бути наслідком подвійного стягнення за кредитним зобов'язанням, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не заперечується, що на час розгляду даної справи рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

Так, відповідно до ч.3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Виконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке повинне задовольнити вимоги кредитора за зобов'язанням, тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :