КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Панасюк Наталії Костянтинівни - представника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

22 листопада 2018 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів в розмірі 2745,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В результаті перевірки матеріалів пенсійної справи відповідача було виявлено рахункову помилку при нарахуванні пенсії відповідачу за період з 01.03.2011 по 29.02.2016, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії в розмірі 2745,70 грн. Управлінням було направлено відповідачу лист з пропозицією повернути суму переплати у добровільному порядку. Однак, надмірно сплачені кошти відповідачем повернуті так і не були. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Панасюк Наталія Костянтинівна - представник Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. При цьому зазначала, що при визначенні розміру пенсії відповідачу була допущена рахункова (програмна) помилка, що призвело до переплати у розмірі 2745,70 грн. за період з 01.03.2011 по 29.02.2016. Окрім того, вказувала, що переплата пенсії є безпідставно набутим майном відповідача і підлягає поверненню. Оскільки на письмовий припис відповідач не відреагувала, вони звернулися до суду за захистом порушеного права. Просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 не подавався.

В судове засідання сторони не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не було встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, як не встановлено й наявності рахункової помилки, а тому, відповідно до статті 1215 ЦК України, сума у розмірі 2745,70 грн, яку просив стягнути позивач з відповідача поверненню не підлягає, а тому в задоволенні позовних вимог відмовив.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії в м. Києві був направлений лист до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі в м. Києві з проханням вирішити питання про утримання переплати пенсії з відповідача, оскільки переплата пенсії за період з 01.03.2011 по 29.02.2016 у сумі 2745,70 грн. виникла у зв`язку з рахунковою помилкою, яка була здійснена при перерахунку пенсії (а.с.17).

Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі в м. Києві було направлено відповідачу ОСОБА_2 лист від 09.03.2016 № 3819/06 з пропозицією повернути суму боргу у розмірі 2745,70 грн в добровільному порядку на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с.18).

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 від 17.03.2016 остання відмовилась в добровільному порядку відшкодовувати переплату пенсії, посилаючись на те, що переплата пенсії відбулась з вини співробітника Управління та крім пенсії в неї не має інших джерел доходу (а.с.19).

Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши характер правовідносин сторін у справі, правильно застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, а саме статтю 1215 ЦК України, статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повернення надмірно виплаченої пенсії, оскільки позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а також не встановлено наявність рахункової помилки зі сторони позивача.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Зазначена правова позиція ВСУ є незмінною і при розгляді справ зазначеної категорії Верховним Судом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав до скасування оскаржуваного рішення немає.

Ухвалою від 23 вересня 2019 року Київського апеляційного суду відстрочено Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві сплату судового збору у розмірі 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення до 21 червня 2019 року. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, то з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві слід стягнути судовий збір у розмірі 2 643,00 грн на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Панасюк Наталії Костянтинівни - представника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві судовий збір у розмірі 2643,00 грн на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: