Ухвала

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 755/9549/18

провадження № 61-18863ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він є власником кватири АДРЕСА_1 та 26 травня 2018 року в його кватирі сталося залиття з кватири АДРЕСА_2 , в якій проживає відповідачка ОСОБА_1 , і 27 травня 2018 року він склав акт про залиття його квартири, який підписаний свідками. У подальшому він запропонував відповідачці здійснити досудове врегулювання спору шляхом виплати збитків в розмірі 52 000,00 грн., на що відповідачка погодилася та 27 травня 2018 року виплатила йому частину зазначеної суми в розмірі 26 000,00 грн. та надала розписку про повне відшкодування шкоди до 04 червня 2018 року.

У подальшому, 29 травня 2018 року він звернувся до ЖЕД-403, представники якого склали акт про залиття та заподіяння йому матеріальної шкоди внаслідок халатного відношення відповідачки до сантехнічного обладнання.

Вказує, що відповідно до звіту Центру експертної оцінки № 39/18 від 13 червня 2018 року, розмір майнової шкоди, заподіяний йому внаслідок залиття квартири становить 54 522,00 грн., однак через те, що його квартира довго не висихала, він змушений був понести додаткові витрати по осушуванню квартири, крім того, діями відповідачки йому була завдана і моральна шкода, яка виразилася в порушенні звичного способу життя, перебування позивача в стані постійного стресу, образами з боку відповідача, втратою роботи та перебування в лікарні, та розмір цієї шкоди він оцінює в 27 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 28 522, 00 грн майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 3 000, 00 грн моральної шкоди, 8 973, 75 грн втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), і 2 466, 80 грн судових витрат, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року у частині стягнення з відповідачки 8 973, 75 грн витрат, яких позивач зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, - скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника заявника необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири - 54 522,00 грн, стягнення моральної шкоди - в 27 000,00 грн, на загальну суму, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалене у малозначній справі, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров