УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/6915/18

Провадження № 2/638/934/19

11.04.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря Коваленко О.В.,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Юридична Компанія «Право Груп»» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

21.05.2018 року надійшла позовна заява Приватного підприємства «Юридична Компанія «Право Груп»» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

06.09.2018 року відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов до Приватного підприємства «Юридична Компанія «Право Груп»» про визнання договору частково недійсним.

Позивач в судовому засіданні проти прийняття зустрічної позовної заяви заперечував, надав до суду клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без руху.

Відповідач зустрічний позов підтримала та просила його прийняти до провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову .

Згідно ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил предявлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177цьогоКодексу.

Судом встановлено, що дійсно, зустрічний позов має недоліки, а саме: не зазначено адресу електронної пошти ОСОБА_1 (чи інформація про її відсутність); не вказані номери телефонів відповідача (в разі якщо вони їй відомі); відсутнє підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих саме підстав.

Стосовно клопотання позивача про залишення зустрічного позову без руху, суд не повністю погоджується з доводами викладеними позивачем в частині того, що відповідач повинен сплачувати судовий збір, адже він не являється споживачем та відносини які виникли між сторонами не регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; п. 22 визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Посилання позивача на ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, адже ч. 1 передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Отже, дана стаття не містить вичерпний перелік порушень, адже нею в першу чергу встановлено інші випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів.

А тому, відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Однак, зустрічний позов підлягає залишенню без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, оскільки подана без дотримання вимог статті 175 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення зустрічної позовної заяви без руху.

Суд, керуючись ст. 10, 82, 136, 175,177, 194 ЦПК України, -

постановив:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Юридична Компанія «Право Груп»» про визнання договору частково недійсним залишити без руху.

Повідомити відповідача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в строк до 21.05.2019 року.

Роз'яснити відповідачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків заява вважатиметься не поданою та буде повернута відповідачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя