ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/861/19
Провадження № 22-ц/4820/1839/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 зазначив, що з 9 серпня 2001 року до 24 березня 2011 року він перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, за час якого сторони набули квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбана ним і відповідачкою за спільні кошти і належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, разом із тим, між сторонами не досягнуто згоди щодо її поділу.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що вказана квартира набута ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого частки сторін у ній є рівними. Враховуючи час, коли ОСОБА_1 довідався про порушення свого права, позовна давність у спірних правовідносинах не сплила.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира придбана за кошти батьків ОСОБА_2 та є особистою приватною власністю відповідачки, а між сторонами був фактично проведений розподіл майна, за яким ОСОБА_1 відмовився від претензій на квартиру. До того ж, позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права. Суд не врахував указаних обставин, не дав належної оцінки доказам у справі, не врахував норм чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 9 серпня 2001 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2011 року.

З лютого 2011 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

За договором купівлі продажу від 31 березня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., відповідач придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Застосовані норми права

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Із положень ч. 1 ст. 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Положення вказаної норми визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу, при цьому, укладаючи договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 діяла в інтересах сім`ї.

ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довела, що квартира набута нею за кошти, які належали їй особисто.

Також позивач не надала суду докази про добровільний поділ сторонами майна подружжя.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що квартира належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

При визначенні початку перебігу позовної давності за позовами про поділ майна подружжя слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року (справа №6-258цс15), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не заперечувала право власності ОСОБА_1 на частину спірної квартири.

У 2018 році між сторонами виник спір щодо сплати аліментів на дитину, в ході якого відповідачка заявила про невизнання права ОСОБА_1 на спірну квартиру.

Саме з цього часу у ОСОБА_1 виникло право на позов, тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що позовна давність у спірних правовідносинах не сплила.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Король О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48