Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 514/487/16-ц

провадження № 61-31797св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Тарутинська селищна рада Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Відділ Держгеокадастру в Тарутинському районі Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , відділ Держгеокадастру в Тарутинському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 як представника ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року у складі судді Горбаня Ю. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Черевка П. М., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним право власності на земельну ділянку, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 квітня 2014 року серії ЕАУ № 953832 на ім`я ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 926427 виданий на ім`я ОСОБА_5 на підставі якого набуто право власності на земельну ділянку ОСОБА_2

Позовна заява мотивована тим, що вона 23 квітня 2015 року звернулася до Тарутинської селищної ради із заявою про надання їй земельної ділянки на прибудинковій території навколо будинку АДРЕСА_1 для будівництва сараю для зберігання палива, на що їй надано відповідь, що право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 , згідно з державним реєстром речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 квітня 2014 року серії ЕАУ № 953832.

З таким рішенням селищної ради позивач не згодна, оскільки згідно з технічною документацією, виданою Тарутинським БТІ будинок АДРЕСА_1 , який розташований за вищевказаною адресою є зблокованим житловим будинком квартирного типу, що складається з трьох квартир, кожна з якої має безпосередній вихід на приквартирну ділянку. Рішенням Тарутинської селищної ради від 30 березня 1998 року № 1 за даним будинком закріплена земельна ділянка в розмірі 0,1872 га.

Оскільки квартира позивача негазифікована, до неї немає допоміжних приміщень призначених для забезпечення побутового обслуговування мешканців квартири, їй потрібен сарай для зберігання твердого палива, а тому вважає, що порушено норми статті 41 Конституції України. Згідно з будівельними нормами, прибудинкова територія повинна мати певний мінімальний розмір і не може бути відчуженою окремо від багатоквартирного будинку.

У 2005 році селищною радою надано ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по відводу земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не відповідає вимогам статті 42 ЗК України та порушує право на користування прибудинковою територією власниками інших квартир.

У 2007 році власником квартири АДРЕСА_1 змінено розмір та конфігурацію прибудинкової території, на що дозвіл Тарутинська селищна рада не надавала.

У 2010 році дану квартиру було продано ОСОБА_3 . Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Тарутинський районний суд Одеської області рішенням від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_5 Тарутинською селищною радою на підставі рішення Тарутинської селищної ради від 23 грудня 2005 року, яке залишається чинним до цього часу. ОСОБА_5 за життя була власником земельної ділянки, яка в подальшому успадкована її дочкою ОСОБА_2 і при цьому будь-яких законних прав Тарутинською селищною радою порушено не було.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 15 березня 2017 року рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до діючих норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та дійшов до правильного висновку про відмову в позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечення на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 04 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що частка спірної земельної ділянки знаходиться під забудовою, а саме - під квартирою АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що приватизована частка прибудинкової території навколо багатоквартирного будинку та ця квартира належить іншій особі.

У серпні 2017 року Тарутинська селищна рада Одеської області подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відхилити касаційну скаргу ОСОБА_4 як представника ОСОБА_1 , а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Тарутинського районного суду Одеської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи встановлені судами

На підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 1975 року, укладеного між виконавчим комітетом Тарутинської селищної ради та ОСОБА_5 , остання купила частину будинку, яка складається з однієї кімнати, кухні, коридору та кладової загальною площею 192 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 28 квітня 1993 року квартира по АДРЕСА_4 на праві власності належить ОСОБА_8 та членам його сім`ї.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 червня 1993 року квартира по АДРЕСА_5 на праві власності належить ОСОБА_9 та членам його сім`ї.

Рішення другої сесії Тарутинської селищної ради від 30 листопада 1994 року ОСОБА_5 передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку, господарських споруд присадибна ділянка в розмірі 0,125 га, по АДРЕСА_1 .

Рішення Тарутинської селищної ради Одеської області від 23 грудня 2005 року № 291-ІV ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки розміром 0,125 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд в приватну власність по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 27 лютого 2007 року №147 залишено в приватній власності ОСОБА_5 самовільно збудовану веранду до квартири по АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 липня 2007 року ОСОБА_1 на праві власності у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_10 , належить 3/16 частини квартири по АДРЕСА_5 та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 60,8 кв. м, в тому числі житловою площею 33,4 кв. м.

Рішенням Тарутинської селищної ради від 05 жовтня 2007 року № 220-V надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою з відводу безоплатно земельної ділянки розміром 0,0392 га у власність ОСОБА_11 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 27 грудня 2007 року № 274 залишено в приватній власності ОСОБА_5 самовільно збудований переобладнаний коридор та ванну до квартири по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тарутинської селищної ради від 27 грудня 2007 року № 247 залишено в приватній власності ОСОБА_5 самовільно збудовані: коридор № 2 площею 6.4 кв. м, переобладнаний в коридор № 4 площею 3,2 кв. м та ванну № 5 площею 3,0 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 14 листопада 2008 року № 415-V відмовлено у збільшенні земельних ділянок для обслуговування житлових квартир власникам квартир АДРЕСА_4 и АДРЕСА_5 , оскільки дані земельні ділянки передані іншим громадянам в тому числі ОСОБА_1 , де розташовані господарські споруди.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 926427 від 04 березня 2008 року ОСОБА_5 на підставі рішення сесії № 291-ІV Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 23 грудня 2005 року належить земельна ділянка площею 0,1209 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зі встановленням її меж.

На підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , остання придбала квартиру по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 10 липня 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно за законом у вигляді 1/4 частки квартири по АДРЕСА_5 , загальною вартістю 10 128,25 грн, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 .

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 квітня 2014 року ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки площею 0,1209 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішенням Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 23 листопада 2016 року № 189/4-VII ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0100 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_8 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 374 ЦК України та статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

У частині першій статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК Українигромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Суди встановили, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_5 Тарутинською селищною радою на підставі рішення Тарутинської селищної ради від 23 грудня 2005 року, яке є чинним. ОСОБА_5 за життя набула права власності на земельну ділянку, яка успадкована її донькою ОСОБА_2 При виділенні земельної ділянки ОСОБА_5 будь-яких законних прав Тарутинською селищною радою порушено не було.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Позивачем не доведено, а судами не встановлено, порушення вимог закону при набутті у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_5 , а тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову та позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку.

Крім того, вимоги позову про визнання недійсним права власності та скасування реєстрації земельної ділянки не можуть бути задоволені, як такі, що не відповідають способам захисту встановленим законом, оскільки недійсним, відповідно до статті 16 ЦК України, може бути визнаний правочин, а не право, і державній реєстрації підлягають не земельні ділянки, а право на них.

Аргументи касаційної скарги про те, що частина спірної земельної ділянки знаходиться під забудовою, а саме - під квартирою АДРЕСА_1 , яка належить іншій особі на увагу не заслуговують, оскільки позивач не є власником квартири АДРЕСА_1 , а сам власник цієї квартири право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку у даній справі не оспорює та не уповноважував позивача звертатися в його інтересах до суду.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, зокрема щодо порушення прав позивача як власника 3/16 квартири АДРЕСА_5 на земельну ділянку, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко