Справа № 307/1698/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Стецяк Тетяни Іванівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Тячівського районного суду від 12 червня 2018 року (у складі судді Чопика В.В.) за поданням заступника начальника Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Тячівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у червні 2018 р.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 - до виконання зобов'язань, покладених на неї наказом №907/480/15, виданим22.09.2015 р. про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь Солотвинської селищної ради суму 279 627,84 грн. завданих збитків.

На обґрунтування указав, що на виконанні Тячівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження № 50057250 на виконання наказу № 907/480/15, виданого 22 вересня 2015 р. про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь Солотвинської селищної ради 279 627,84 грн. завданих збитків. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2

Тячівським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області вживалися усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» на виконання судового наказу №907/480/15 від 22.09.2015 р., однак станом на день звернення до суду з указаним поданням, рішення боржником не виконано.

Ухвалою Тячівського районного суду від 12 червня 2018 р. подання задоволено: тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання наказу господарського суду Закарпатської області №907/480/15 виданого 22.09.2015 р. про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь Солотвинської селищної ради суми 279 627,84 грн. завданих збитків.

Адвокат Стецяк Т.І. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу, а провадження у справі закрити. Доводить про порушення судом норм процесуального права. Узагальненні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України мало розглядатися господарським судом Закарпатської області, який ухвалив рішення у справі №907/480/15 і видав наказ на його виконання.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а увалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із обґрунтованості доводів подання.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність фактичним обставинам справи, нормам процесуального та матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, господарським судом Закарпатської області був виданий наказ про примусове виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 06 серпня 2015 р. у справі №907/480/15 про стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Солотвинської селищної ради 279 627,84 грн. завданих збитків (а.с.6).

04 лютого 2016 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.7).

Далі, в період із червня 2016 р. по травень 2018 р. (а.с.9-41) державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції здійснювалися усі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», задля примусового виконання рішення суду. Зокрема, арешт коштів боржника, виїзд державного виконавця за місцем проживання боржника, постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника, виклик боржника до державного виконавця та інше, однак боржником не вчинялися жодні дії у добровільному порядку для виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодження сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, до виконання зобов'язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» належить розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Згідно з вимогами п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов'язань у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення цих правовідносин), боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України мало розглядатися господарським судом Закарпатської області, який ухвалив рішення у справі №907/480/15 і видав наказ на його виконання.

Указаний довід не заслуговує на увагу, оскільки розділ, який регулює питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стосується не лише виконання судових рішень у цивільних справах, а й рішень інших органів (посадових осіб).

Відтак юрисдикція суду в контексті спірних правовідносин не має жодного правового значення.

Як видно з матеріалів справи, боржник дуже часто виїздить за межі України, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації, у якому видно перетин кордону боржником у період із 05.01.2015 р. по 30.06.2016 р. (а.с.37-38).

Натомість, рішення суду почалося виконуватися боржником лише у січні 2019 р., що підтверджується звітом про здійснення відрахувань і виплат Всеукраїнським Єврейським Благодійним Фондом «Хесед-Ар'є» із заробітної плати ОСОБА_2, який було надано в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 04 квітня 2019 р. Усього було 2 платежі: в січні 2019 р. і лютому 2019 р. на загальну суму 1573.68 грн.

Апеляційний суд критично оцінює цей доказ, оскільки такий появився після ухвалення судового рішення, яке є предметом перегляду.

Будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів щодо поважності причин невиконання рішення суду з 2016 р. стороною апелянта не надано.

При цьому, боржник знав про свій обов'язок виконувати судовий наказ про примусове виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 06 серпня 2015 р. у справі №907/480/15 про стягнення із нього на користь Солотвинської селищної ради 279 627, 84 грн. завданих збитків, однак боржник почала виконувати рішення уже після відкриття апеляційного провадження. До січня 2019 р. жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, боржником не вчинялося.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника зможе забезпечити виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є чинним, аледотепер залишається невиконаним у зв'язку зі свідомим ухиленням боржника від виконання судового зобов'язання.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті та справедливе судове рішення, з приводу чого ОСОБА_3 Верховного Суду вважає можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення, оскільки повністю спростовуються установленими як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, обставинами справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Стецяк Тетяни Іванівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Тячівського районного суду від 12 червня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

4.Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Судді: