РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/913/19

Провадження № 22-ц/4815/1315/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року у складі судді Мички І.М., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області, повний текст рішення складено 20 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником вищевказаного будинку, в якому зареєстрований її син ОСОБА_2 , а в зв`язку з тим, що він не проживає у цьому будинку, у неї виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, зокрема щодо оформлення субсидії. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення - залишено без розгляду.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване наявністю достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку з поважних причин, бере участь в утриманні житла, у якому він зареєстрований, а тому відсутні правові підстави, передбачені ст.ст. 71, 72 ЖК України, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідач не проживає в житловому будинку, який належить їй на праві власності понад 1 рік, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.02.2019 року та від 28.01.2019 року, а також Довідкою № 2080 від 06.11.2018 року, де чітко вказано, що відповідач фактично не проживає за адресою реєстрації з 2009 року. Вказує, що свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , допитані в судовому засіданні, підтвердили, що ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації понад 1 рік. Свідок ОСОБА_7 підтвердила в судовому засіданні, що не заперечив відповідач, що у них є спільна дитина, яка зареєстрована за адресою проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_2 . Відповідач проживає з ОСОБА_7 , виховує дитину та вони разом ведуть спільне господарство. Зазначає, що відповідач не надав суду доказів наявності поважних причин не проживання у спірному будинку. Звертає увагу, що вона є інвалідом ІІІ групи і отримує мінімальну пенсію, а тому не може оплатити комунальні послуги та мерзне кожний опалювальний період. Щодо фіскального чеку від 01.07.2019 року, яким відповідач доводив свою участь в утриманні спірного будинку, то вважає, що до нього слід поставитися критично, оскільки він перерахував кошти після прийняття позовної заяви судом, інших доказів участі в утриманні житла в період одного року ОСОБА_2 не надав. З наведених підстав просить змінити оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати просить покласти на ОСОБА_2 ..

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на нерухоме майно від 17.02.2004 року.

У вказаному помешканні, окрім неї, також прописаний відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою у його паспорті (а.с. 31-32), а також відповіддю на запит Головного управлінню ДМС України в Рівненській області.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачка вказувала, що він не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, а його реєстрація тягне для неї значні витрати на оплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою обґрунтовані позовні вимоги, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач є сином позивачки, що визнається обома сторонами, а відтак, відповідно до положень до ч. 2 ст. 3 СК України, є членом її сім`ї.

Відповідно до ст. 71, 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у спірному помешканні, фактично проживає за іншою адресою з цивільною дружиною та дитиною. Цю обставину в судовому засіданні визнав і сам відповідач, і підтвердили свідки, допитані судом.

Покликання апеляційної скарги на те, що відповідач не проживає за адресою реєстрації з 2008 року, не підтверджені належними доказами, а тому відхиляються судом. Акти про не проживання особи за місцем реєстрації, які долучені до позовної заяви, датовані 28.01.2019р. та 18.02.2019р. (а.с. 4, 5), а тому не можуть слугувати підтвердженням факту не проживання відповідача протягом зазначеного позивачкою періоду.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки перебуває у цивільному шлюбі, проживає з дитиною та дружиною, яка здійснює догляд за пристарілою матір`ю.

Апеляційний суд також враховує те, що відповідач будь-якого іншого житла не має, у спірному помешканні знаходяться його речі, і він не втратив інтерес до користування будинком, оскільки просив залишити зустрічний позов про усунення перешкод у користування будинком без розгляду, після того, як позивачка надала йому ключі від будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не сплачує кошти за комунальні послуги у спірному помешканні, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними належними та достовірними доказами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

У рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.