ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/11061/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського нотаріального округу Лакуста Сітлана Іванівна, про визнання договору іпотеки припиненим, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційного номера обтяження та вилучення записів з Державного реєстру іпотек, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 9 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чебан В.М.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») про визнання договору іпотеки припиненим, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційного номера обтяження та вилучення записів з Державного реєстру іпотек.

Посилався на те, що 11 червня 2004 року між ним та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №44, відповідно до умов якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США зі сплатою 16 відсотків річних з кінцевим терміном повернення заборгованості - 05 грудня 2005 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 червня 2004 року між ним і АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку банку належні йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1

Вказував, що на підставі вказаного договору іпотеки №44 від 11 червня 2004 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лакустою С.І. було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження №29039 від 11 червня 2004 року - квартиру в АДРЕСА_1 та №29051 від 11 червня 2004 року - квартиру по АДРЕСА_2 в м.Чернівці. Крім цього, також були внесені відомості по вказаному вище нерухомому майну до Державного реєстру іпотек, запис №28994 від 11 червня 2004 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 травня 2018 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2004 року у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Оскільки ухвалено рішення суду про відмову АТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову про стягнення боргу у зв'язку з пропуском строку позовної давності, враховуючи, що іпотека є похідною від основного зобов'язання, просив суд відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» визнати договір іпотеки від 11 червня 2004 року, укладений між ним і АКБ «Укрсоцбанк», припиненим; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №29039 від 11 червня 2004 року, щодо квартири в АДРЕСА_1 та №29051 від 11 червня 2004 року, щодо квартири по АДРЕСА_2 в м. Чернівці; вилучити із Державного реєстру іпотек запис №28994 від 11 червня 2004 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання, призначене на 11 квітня 2019 року не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11червня 2004 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №44, згідно умов якого відповідач надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США, зі сплатою 16% річних та визначеним сторонами порядком погашення суми заборгованості, з кінцевим терміном повернення - 05 грудня 2005 року (а.с.5-7).

Відповідно до п.4.4 договору у випадку не виконання позичальником зобов'язань, визначених п.п.3.3.2-3.3.10 цього договору, протягом більше п'яти днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно п.7.3 договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №44 від 11 червня 2004 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Згідно п.6.3. іпотечного договору цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку».

На підставі вказаного Договору іпотеки №44 від 11 червня 2004 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лакустою С.І було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження №29039 від 11 червня 2004 року - квартиру в АДРЕСА_1 та №29051 від 11 червня 2004 року - квартиру по АДРЕСА_2. Крім цього, також були внесені відомості по вказаному вище нерухомому майну до Державного реєстру іпотек, запис №28994 від 11 червня 2004 року (а.с.12-15).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 травня 2018 року, яке набрало законної сили 25 червня 2018 року, (а.с.16-17, 68-70) відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №44 від 11 червня 2004 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Згідно вказаного рішення суду у ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» наявна заборгованість за вказаним договором станом на 17 листопада 2017 року у сумі 85026,24 доларів США, яка ним не погашена.

Згідно листа Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 26 липня 2018 року №14.1-42/22215 (а.с.84) відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби міста Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області, виконавчі провадження, щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» не перебували та не перебувають. Архівні виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» у відділі ДВС відсутні.

Згідно листа Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 27 липня 2018 року №14.2-15/16627 (а.с.85) відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, до Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області, рішення суду щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» не надходили.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з статтею 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК Українита статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16, провадження № 61-35327св18.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Покликання апелянта на положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув є безпідставним.

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ І.М. Литвинюк

/підпис/ І.Н. Лисак

З оригіналом згідно: Н.К.Височанська