Провадження №22-ц/812/1746/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/1227/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Пехлак Оксана Володимирівна, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олена Олександрівна про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 16 серпня 2019 року, під головуванням судді Кузьменко В.В. у приміщенні цього суду, дата складання повного тексту рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що 18 грудня 2014 року ОСОБА_3 , який, за твердженням позивачки, є її троюрідним братом, склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав їй та її сестрі ОСОБА_4 в рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Пехлак О.В. У зв`язку з хворобою заповідач не міг сам прочитати заповіт, тому при посвідченні зазначеного заповіту були присутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як вказала позивач, після смерті дружини ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заповідача різко погіршився стан здоров`я, він страждав атеросклерозом мозку, головними болями, багато років тому він втратив зір та приблизно з 2005 року практично нічого не бачив і йому була зроблена операція на очах із заміни кришталиків. З 2006 року він носив окуляри, в яких він міг бачити тільки контури великих предметів. Крім того, після смерті дружини ОСОБА_8 почав зловживати алкогольними напоями.

Позивач зазначала, що надавала ОСОБА_9 допомогу, але проживала зі своєю сім`єю окремо, працювала, а тому не могла цілодобово знаходитись поруч з ним. За її дорученням допомогу в господарстві здійснювала також донька позивачки - ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва на спадщину їй стало відомо, що 08 травня 2015 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О. був посвідчений заповіт, яким ОСОБА_8 заповів все своє майно відповідачу ОСОБА_2 .

Як вказала позивач, на момент складання заповіту на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_3 спостерігався процес психічного розладу, загострений алкоголем. Крім того, ОСОБА_3 повністю втратив зір і не міг ані читати, ані написати будь який текст, між тим даний заповіт складений у відсутності свідків.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений на користь ОСОБА_2 , посвідчений 08 травня 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що ОСОБА_3 мав вади зору, які позбавляли його можливості ознайомитись з текстом заповіту, складеним на користь ОСОБА_2 , та знаходження спадкодавця під дією сильнодіючих ліків при укладанні цього заповіту, оскільки він страждав онкозахворюванням. Також судом не були витребувані матеріали спадкової справи та не допитані в якості свідка позивач та відповідач, не було надано позивачці можливості заявити клопотання про проведення почеркознавчої, судово-психологічної експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що судом у повній мірі під час усіх судових засідань надавалась можливість учасникам справи реалізовувати своє право шляхом допиту свідків, заявлення клопотань, надання пояснень, суд належним чином оцінив надані позивачкою докази. Твердження позивачки щодо хвороби та розладу зору спадкодавця не відповідають дійсності, оскільки ніякими доказами не підтверджені та спростовуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків та письмовими поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_11 , яка повідомила що спадкодавець особисто підписував заповіт, перед цим особисто прочитавши його уголос, розумів значення, умови та правові наслідки вчиненого ним правочину.

Від третьої особи - приватного нотаріуса Тищенко О.О. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною з підстав раніше викладених у запереченнях на позов, а рішення суду - цілком обґрунтованим та справедливим.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивачки адвокат Ютовець О.О. підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Татарінов В.П, - просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа приватний нотаріус Пехлак О.В. - в судове засідання не з`явилася, про день час і місце розгляду справи сповіщена належним чином ( т. 2 а.с. 43), про причини неявки не повідомила.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2014 року ОСОБА_3 складено заповіт на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Пехлак О.В. Заповіт з посиланням на неможливість самостійно прочитати його заповідачем у зв`язку з захворюванням зору посвідчено у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 10).

Заповітом від 8 травня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О., все належне ОСОБА_3 майно той заповідав ОСОБА_2 Цього ж дня заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі. (т. 1 а.с. 58, 59).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. У довідці про причину його смерті вказано: злоякісне новоутворення підшлункової залози (т. 1 а.с. 61).

6 жовтня 2015 року позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , 19 жовтня 2015 року із аналогічною заявою звернувся до нотаріальної контори відповідач.

26 лютого 2016 року приватним нотаріусом Пехлак О.В. роз`яснено ОСОБА_1 , що у зв`язку із складанням 08 травня 2015 року ОСОБА_3 заповіту на користь ОСОБА_2 складений раніше на її користь заповіт відмінено, що унеможливлює спадкування нею майна померлого.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , її пояснень у суді першої інстанції вбачається, що підставою для визнання спірного заповіту недійсним є відсутність, на її думку, вільного волевиявлення ОСОБА_3 на складання такого заповіту, оскільки той мав психічний розлад, зловживав алкоголем та знаходився під дією сильнодіючих ліків при укладанні цього заповіту. Крім того, позивач посилалася на порушення форми та посвідчення спірного заповіту у зв`язку із незазначенням у ньому про вади зору заповідача та складанням заповіту у відсутності свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. На підставі ст. 215 ЦК України визнання судом такого заповіту недійсним не вимагається.

За приписами абз.3 ч. 2 ст. 1248, ч. 2 ст. 1253 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має обов`язково відбуватися при свідках, які зачитують його вголос та підписують.

Аналогічні вимоги викладені у п. 1.11. Глави 3 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

При вирішенні таких справ предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. Належним доказом встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, є відповідний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи. Такий доказ оцінюється в сукупності з іншими доказами, проте, суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України також встановлений обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.ч. 5-7 вказаної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свій позов, позивачкою не надано.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і обґрунтовано вважав, що позивачем не доведено, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також, що волевиявлення ОСОБА_3 при складанні цього заповіту не відповідало його волі в зв`язку із тим, що він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним із заявлених ОСОБА_1 підстав в зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та є безпідставними.

Так, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом не була витребувана копія спадкової справи, оскільки таке не відповідає матеріалам справи: копія спадкової справи була досліджена судом та долучена до матеріалів справи (т. 1 а.с. 74-112).

Також не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на показання свідка ОСОБА_4 оскільки даного свідка суд не допитував.

Посилання апеляційної скарги на те що судом безпідставно не прийняті до уваги надані нею письмові докази є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, на підтвердження викладених у позові доводів була надана медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_3 , заведена 27 квітня 2015 року в Миколаївській обласній офтальмологічній лікарні, з якої вбачається, що в цей день у даному закладі була проведена діагностика зору ОСОБА_3 з приводу помірної деструкції у задньому відділенні, інших звернень за медичною допомогою у цій картці не зафіксовано, а також зроблений на підставі запису у медичній картці консультаційний висновок спеціаліста цього медичного закладу (т. 1 а.с. 118, 161-164).

Інших письмових доказів позивачкою не було надано.

Оскільки суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань, за клопотанням представника позивачки адвоката Колбєшкіна С.М. ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві у справі була призначена комплексна судова медико-психіатрична експертиза для з`ясування фізичної можливості ОСОБА_3 з урахуванням стану його зору самостійно читати тексти заповітів від 18 грудня 2014 року та від 8 травня 2015 року, а також можливості усвідомлювати ним значення своїх дій та керувати ними на момент складання вищевказаних заповітів.

Проте, вказана ухвала була повернута експертною установою без виконання із зазначенням неможливості її проведення за відсутністю об`єктивної медичної інформації щодо вирішення поставлених на вирішення експертизи питань, оскільки визначити клінічний перебіг, стадію (ремісії, прогресування або регресу) захворювання з даних медичної карти яка містить дані одиничного дослідження гостроти зору ОСОБА_3 неможливо (т. 1 а.с. 160).

Клопотань про витребування судом додаткових доказів ані ОСОБА_1 , ані її представник не заявляли.

За таких обставин, суд обґрунтовано вважав, що належними доказами не підтверджені наявність у ОСОБА_3 на момент складання спірного заповіту вад зору, які б перешкоджали йому у прочитанні та підписанні заповіту, а також перебування заповідача у стані, який унеможливлював усвідомлення ним значення своїх дій.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на порушення процесуальних прав позивачки у зв`язку із оголошенням рішення у її відсутність та ненадання їй судом можливості заявити клопотання про проведення почеркознавчої та судово-психологічної експертизи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її адвокат неодноразово приймали участь у судових засіданнях під час розгляду справи місцевим судом, що підтверджується журналами те технічними записами судових засідань.

Справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції з березня 2016 року у і у позивачки та її представника було достатньо часу (понад три роки) для надання всіх пояснень і доказів, які вони вважали за доцільне надати суду. Матеріали справи також свідчать, що суд першої інстанції не обмежував ОСОБА_1 та її адвоката у здійсненні процесуальних прав, зокрема, за їх клопотанням були допитані свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , призначалася комплексна експертиза.

Крім того, вони не були позбавлені можливості реалізувати надані їм законом процесуальні права під час розгляду справи апеляційним судом, зокрема щодо надання додаткових доказів, призначення експертизи, проте цим правом не скористалися.

Отже, обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону, і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 05 листопада 2019 року.