Справа № 405/7024/17
Провадження №2/405/1489/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року. Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І., Шумейко Ю.В., Тюпа Ю.В.,

за участю учасників справи:

представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Чернишової Т.І.

та відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу №405/7024/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" 22.11.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.07.2010 року, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що ОСОБА_1 звернулася

до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписалазаяву № б/н від 28.07.2010 року, згідно з якою отримала кредит в розмірі 4 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому, відповідач при підписанні заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач ОСОБА_1 при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Згідно з п.2.1.1.12.2 Договорув разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору.У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Зазначив, щоПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, в свою чергу, не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 05.11.2017 року заборгованість за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 12 740 грн. 44 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 186 грн. 84 коп., заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 3 817 грн. 96 коп., заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 7 652 грн. 76 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 582 грн. 88 коп. штраф (процентна складова).

З огляду на зазначене вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 28.07.2010 року в розмірі 12 740 грн. 44 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2017 року відкрито позовне провадження по справі та призначено судовий розгляд з викликом в судове засідання учасників справи.

При цьому, 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року Цивільний процесуальний кодекс України, на підставі чого та відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, подальший розгляд зазначеної справи, враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Крім того, ухвалами суду від 24 квітня 2018 року та від 12 червня 2018 року зобов`язано позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» забезпечити явку в судове засідання повноваженого представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» для надання пояснень по справі.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Пантелеєвим О.М. (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №156 від 25.01.2018 року) подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 24 квітня 2018 року за вх. № 10447, за яким просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши в обґрунтування, що свої вимоги Банк мотивує тим, що ОСОБА_1 заборгувала Банку суму коштів в розмірі 12 740 грн. 44 коп., з тих підстав, що отримала в 2010 році кредит зі сплатою 32,40 % річних з кінцевим терміном повернення, однак позивачем не зазначено скільки відповідач сплатив коштів, якими сумами, коли та кому за кредитним договором та які суми основного боргу та процентів залишилися несплаченими, і як Банк розраховував проценти відповідно до основного боргу кредиту. Вказав, що надані позивачем документи, а саме: розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, виписка не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача перед позивачем, зокрема, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, більш того, копія анкети позичальника не може підтвердити існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (оферту) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи та спростовує доводи позивача про наявність між сторонами договірних відносин.

Представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. (діє на підставі довіреності №9437-К-Н-О від 03.11.2017 року) подано відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 30.07.2018 року за вх.№19336, за якою відповідач ОСОБА_1 звернулася доПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.07.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведення операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Чернишова Т.І. (діє на підставі довіреності № 2513-К-О від 05.06.2018 року) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, підтримала поданий відзив на позовну заяву, крім того, зазначила, що вона не має змоги сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та складними життєвими обставинами, наявністю у неї (відповідача) ряду хронічних захворювань та періодичного проходження лікування в стаціонарі медичних закладів. Крім того, зазначила, що вона є інвалідом ІІ-ої групи та їй протипоказані значні фізичні навантаження, робота, пов`язана з тривалою ходою. Окрім того, вона (відповідач) самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей, аліментів не отримує. Зазначила, що всі доходи її та її сім`ї становить державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім`ї, пенсія по інвалідності та пенсія по втраті годувальника.

Заслухавши пояснення сторін, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані учасниками справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, однак є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

З огляду на зазначене, обґрунтовуючи доводи позовної заяви позивач зазначає той факт, що 28.07.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, форма якого складається з Заяви позичальника від 28.07.2010 року, Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта та Тарифів, що підтверджується підписом відповідача у заяві, при цьому, відповідно до умов зазначеного договору позичальник отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати кредит та сплачувати відсотки за його користуванням в порядку та строки відповідно до умов договору. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку штраф при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, в межах встановленого кредитного ліміту, в той час, як відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості та відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного ПАТ КБ "ПриватБанк" станом на 15 листопада 2017 року заборгованість за договором №б/н від 28 липня 2010 року складає 12 740 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 186 грн. 84 коп., заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 3 817 грн. 96 коп., заборгованість за нарахованою пенею в розмірі 7 652 грн. 76 коп., заборгованість по судовим штрафам в розмірі 1082 грн. 88 коп.

Щодо даних обставин, судом відзначається, що в межах даної цивільної справи № 405/7024/17, між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору від 28.07.2010 року.

Також спірні правовідносини сторін регулюються нормами Глави 71 Параграфом 2 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року.

За частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з правочинів.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

В свою чергу, відповідний договір між позивачем та відповідачем у даній справі, - відсутній.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, як підтверджується матеріалами цивільної справи, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 28 липня 2010 року, клієнт ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна», при цьому, в останній не міститься інформації про розмір відсоткової ставки, штрафні санкції у вигляді сплати пені та її розміру.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по умовам заяви № б/н від 28.07.2010 року, позивач, в свою чергу, не вказує ні номеру картки, ні строку її дії, ні номеру рахунку, з якого отримані чи іншим чином використані гроші відповідачем.

Окрім того, на підтвердження заборгованості відповідача позивачем в додатках до позовної заяви надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 28.07.2010 року станом на 31.05.2015 року та розрахунок заборгованості за період з 01.06.2015 року по 05.11.2017 року, так, з першого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.07.2010 року вбачається, що станом на 31.05.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складає 3 999, 76 грн.; заборгованість по процентам 142,19 грн.та в зазначеному першому розрахунку заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами визначено позивачем за базовою процентною ставкою 30,00 % на рік (до 01.09.2014 року), 34,80% на рік (до 01.04.2015 року), 43,20% на рік (до 31.05.2015 року), в той же час, правове обгрунтування розрахунку різних сум відсоткової ставки (30,00%, 34,80%, 43,20%) за період з 22.11.2012 по 31.05.2015 року, позивачем в підставах позову жодним чином не обґрунтовуються.

За другим розрахунком заборгованості за договором № б/н від 28.07.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , станом на 05.11.2017 року заборгованість за тілом кредиту становить 186, 84 грн., заборгованість за нарахованими відсотками становить 3 817, 96 грн., заборгованість за нарахованою пенею становить 7 652, 76 грн., та заборгованість за судовими штрафами становить 1 082, 88 грн.

Тим самим, зазначені розрахунки заборгованості проведені співробітником банку, якого неможливо ідентифікувати за прізвищем, у зв`язку з його (прізвища) відсутністю в розрахунках, фактично є відображенням односторонніх математично-арифметичних розрахунків позивача та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових сум.

Таким чином, дані розрахунки заборгованості за договором не є належними доказами у справі та не замінюють собою первинних бухгалтерських документів, які є єдиним джерелом, що належним чином підтверджують заборгованість відповідача, відповідно, наведений позивачем розрахунок заборгованості за договором, який за доводами позивача було укладено з відповідачем шляхом надання платіжної картки кредитка «Універсальна» на підставі заяви №б/н від 28.07.2010 року з кредитним лімітом 4000,00 грн. із сплатою річних на суму залишку заборгованості жодним чином не підтверджуються матеріалами справи.

Окрім того, зі змісту наданих позивачем розрахунків заборгованості неможливо водночас встановити за якими відсотковими ставками, за який період та як саме розраховувались: сума несплаченого тіла кредиту; сума відсотків за користування кредитом; сума пені та/або інший штраф; інші платежі.

Під час судового розгляду справи позивачем надано виписку по рахунку (основна карта: НОМЕР_1 ) за період з 01.01.1999 року по 10.06.2018 року, клієнт ОСОБА_1 з якого вбачається факт користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами, що також не заперечується відповідачем.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На обгрунтування розрахунків складових заборгованості (відсотки, пеня, тощо) позивач додав до позовної заяви «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду»; приклади використання кредитних коштів на кредитці «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» з розрахунком загальної суми витрат клієнта» а також витяг з Умов та правил користування банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, судом відзначається, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду; приклади використання кредитних коштів на кредитці «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» з розрахунком загальної суми витрат клієнта», а також витяг з Умов та правил користування банківських послуг в ПриватБанку, які не містять відомостей про їх редакцію станом на 2010 рік, а також витяг з Умов та Правил не містить підпису відповідача ОСОБА_1 про їх ознайомлення.

З огляду на викладене, факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним. Самі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору №б/н від 28.07.2010 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018 року, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження № 61-1391св18), постанові від 05.03.2018 року, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження № 61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

Також, Верховний Суд України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6- 2320цс16, висловив правову позицію, що суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 7 652, 76 грн. пені та два види штрафу: фіксована частина (500,00 грн.) та процентна складова (582,88 грн.), при цьому, алгоритм дій по розрахунку суми пені зазначений позивачем в «Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.07.2010 року станом на 31.05.2015 року» та відображений в Графі «сума комісії та пені» (накопичувальним підсумком), та вищезазначені складові (комісія та пеня) не відокремлені між собою, в той же час, «комісія» - це винагорода за здійснення банком банківських операцій, а «пеня» - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тобто, за своєю юридичною природою комісія та пеня різняться між собою по порядку їх нарахування, поряд з цим, правові підстави для розрахунку в одній Графі «суми заборгованості з пені та комісії» позивачем в позовній заяві не обґрунтовуються.

Крім того, додані до позовної заяви: заява, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку не містять відомостей щодо погодження між сторонами розміру неустойки (штрафу та пені) за порушення умов договору, які просить стягнути позивач.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначений Витяг із Умов надавався для ознайомлення відповідачу та вона погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст.81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підставі яких можливо було б перевірити розмір нарахованих процентів, що вказані в розрахунку заборгованості.

Судом також відзначається, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З огляду на викладене, та зваживши у сукупності надані ПАТ КБ "ПриватБанк" докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у заявленому позивачем розмірі в сумі 186 грн. 84 коп., в той час як позовні вимоги про стягнення відсотків, пені та штрафу не підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для їх стягнення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, судом враховано, що у разі часткового задоволення позову судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ-ої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №614258 від 29.06.2017 року, на підставі чого та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» остання звільнена від сплати судового збору, на підставі чого понесені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у вигляді судового збору слід залишити по фактично понесеним останнім.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість за договором про надання банківських послуг від 28 липня 2010 року в розмірі 186 (сто вісімдесят шість) грн. 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова