22-ц/804/2818/19
264/4871/19

Єдиний унікальний номер 264/4871/19
Номер провадження 22-ц/804/2818/19
Головуючий в 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Баркова В.М., Принцевської В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернулась до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2019 року зазначену позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачений судовий збір.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди повернуто позивачу.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з ухвалою про повернення позову, представник позивача Напрягло О.В ОСОБА_2 , діючий від імені та в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказав, що на виконання ухвали суду першої інстанції від 28 серпня 2019 року він надав заяву, в якій наполягав, що в даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», на підтвердження цього в позовній заяві міститься клопотання про витребування необхідних доказів. Також у заяві міститься клопотання про звільнення позивача від судового збору або відстрочення його сплати до ухвалення рішення. Однак судом першої інстанції не враховано та не надано відповідної оцінки доводам представника позивача стосовно звільнення позивача від судового збору.

На підставі вказаного висновки суду першої інстанції не грунтуються на законі і перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя, гарантованому ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Справа розглядається в суді апеляційної інстанції за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ст.ст. 368, 369 ЦПК України, з особливостями, встановленими главою 1 «Апеляційне провадження», без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, яка полягає у неповній виплаті грошових коштів, належних позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом в розмірі 5693,43 грн; моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а також витребувати у відповідача документи, які свідчать про дату та неповну суму виплати ОСОБА_1 грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2019 року після смерті ОСОБА_1 ..

При цьому позивачем зазначено, що за подання вказаного позову судовий збір не справляється на підставі п.13 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2019 року зазначену позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачений судовий збір. Судом зазначено, що позивач просить стягнути з відповідача недоотриману пенсію, яка залишилася після смерті ОСОБА_1 та моральну шкоду, що в розумінні п.13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» не є шкодою, заподіяною особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява позивача не є належним чином оформленою та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 . отримав копію вказаної ухвали 30 серпня 2019 року, що підтверджується розпискою у матеріалах справи (а.с. 26).

09 вересня 2019 року представник позивача надав на адресу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області заяву про усунення недоліків, в якій наполягав, що в даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», на підтвердження чого в позовній заяві міститься клопотання про витребування необхідних доказів. Також в даній заяві міститься клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору до вирішення справи. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач є особою похилого віку, їй важко пересуватися із-за хвороби, що підтверджено відповідно медичною довідкою. При таких обставинах позивачу відповідачем було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка виявилася у невиплаті грошових коштів, що належать їй на праві власності. Зазначені обставини представник позивача підтвердив талоном до разового доручення, копію якого додано до заяви (а.с. 24). Також в заяві зазначено, що неправомірні дії відповідача і стали підставою для звернення за захистом до суду. Неправомірність дій викладена із посиланням на норми права у позовній заяві.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди повернуто позивачу.

Ухвала обґрунтована тим, що представником позивача у клопотанні про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору до вирішення справи не зазначено обґрунтованих підстав та не надано доказів майнового стану позивача, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити зазначене клопотання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що недоліки, визначені ухвалою Жовтневого районного суду Донецької області від 28 серпня 2019 року позивачем не усунені і позовна заява підлягає поверненню.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Питання щодо відповідності позовної заяви вимогам ЦПК України та повернення її позивачу у зв`язку з тим, що особа не усунула недоліки, вирішується судом на стадії відкриття провадження у справі.

За змістом ст.ст.13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не є перешкодою розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для повернення позовної заяви.

Як вбачається з позовної заяви, позивач на виконання цих вимог зазначив докази на підтвердження викладених ним обставин, заявив клопотання про витребування доказів, які не мав можливості надати суду самостійно.

Суд першої інстанції на стадії відкриття провадження передчасно зробив висновок, що вимоги щодо стягнення шкоди не є шкодою, заподіяною особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки дане питання могло бути вирішено лише під час розгляду справи по суті та після витребування зазначених позивачем доказів, крім того, позивач мотивував свої вимоги саме такими підставами. Питання про стягнення судового збору можливо вирішити питання про судові витрати (ст.265 ЦПК України).

Загальною Декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, вони повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, як ухвалена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.

Судді