Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 1212/3409/2012

провадження № 61-22075св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - приватне сільськогосподарське підприємство «Вікторія»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа - комунальне підприємство «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2013 року у складі судді Кіяшко В. Г. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Заіки В. В., Дмитрієвої Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2012 року приватне сільськогосподарське підприємство «Вікторія» (далі - ПСП «Вікторія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просило: - визнати за ПСП «Вікторія» право власності на наступне майно: будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що складається з А-1, а1-а3 - нежитлова будівля, млин; будівлю току, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що складається з А, а - вісова, В, Г,Ж - критий тік (навіси), Е - склад зерна №1, К, к - вісова, М, н - склад матеріальний №2, З - склад зерна №3, О, ПД - склад запчастин №4, Д - вбиральня, №1, 3 - огорожа, І - замощення (асфальт); машинний двір, розташований за адресою: АДРЕСА_3, що складається з А, а - майстерня, Б - їдальня (сарай), Г - мийка (насосна), Д - вагончик, №1 - огорожа, №2 - артскважина, №3 - замощення;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на наступне нерухоме майно: будівлю машинного двору, розташовану за адресою: АДРЕСА_3; будівлю току, розташовану за адресою: АДРЕСА_2; будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1;

- витребувати у ОСОБА_3 на користь ПСП «Вікторія» машинний двір, розташований за адресою: АДРЕСА_3, що складається з А, а - майстерня, Б - їдальня (сарай), Г - мийка (насосна), Д - вагончик, №1 - огорожа, №2 - артскважина, №3 - замощення;

- витребувати у ОСОБА_4 на користь ПСП «Вікторія» наступне майно: будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що складається з А-1, а1-а3 - нежитлова будівля, млин; будівлю току, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що складається з А, а - вісова, В,Г, Ж - критий тік (навіси), Е - склад зерна №1, К, к - вісова, М, н - склад матеріальний №2, З - склад зерна №3, О, ПД - склад запчастин №4, Д - вбиральня, №1, 3 - огорожа, І - замощення (асфальт).

Позовна заява мотивована тим, що постановою Луганського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2009 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18 червня 2009 року, у справі за позовом ПСП «Вікторія» до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Макеївка» (далі - СВК «Макеївка»), треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_4, акціонерний банк «Укркомунбанк» про визнання права власності, визнано за ПСП «Вікторія» право власності на будівлю млина, будівлю току та машинний двір, які розташовані у с. Макеївка Кремінського району Луганської області.

05 січня 2010 року між ПСП «Вікторія» та приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу машинного двору по АДРЕСА_3, будівлі току, по АДРЕСА_2 та будівлі млина, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який нотаріально не посвідчувався.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2011 року у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витребувано спірні будівлі млина та току на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2007 року в іншій цивільній справі про визнання за ОСОБА_4 права власності на це майно.

В подальшому рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2007 року було скасовано і при новому розгляді ОСОБА_4 у задоволенні позову відмовлено.

Отже, на даний час ОСОБА_4 не є власником будівлі млина та току.

Крім того, право власності на спірне нерухоме майно (будівлю млина, току та машинний дві) за ОСОБА_3 зареєстроване на підставі рішення господарського суду Луганської області від 26 березня 2010 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ПСП «Вікторія» та ОСОБА_3, проте вказане судове рішення господарським судом не ухвалювалося, що підтверджується постановою слідчого СО Кремінського РВ УМВС України від 03 вересня 2012 року.

Окрім того, договір від 05 січня 2010 року, за яким ОСОБА_3 набув спірне нерухоме майно, є нікчемним, оскільки він не посвідчений нотаріально. Таким чином, на даний час власником зазначеної нерухомості є позивач, проте його право власності відповідачами не визнається.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року, позов ПСП «Вікторія» задоволено.

Визнано за ПСП «Вікторія» право власності на нерухоме майно: будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що складається з А-1, а1-а3 - нежитлова будівля, млин; будівлю току, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: А, а - вісова, В,Г,Ж - критий тік (навіси), Е - склад зерна №1, К, к - вісова, М, н - склад матеріальний №2, З - склад зерна №3, О, ПД - склад запчастин №4, Д - вбиральня, №1, 3 - огорожа, І - замощення (асфальт); машинний двір, розташований за адресою: АДРЕСА_3, що складається з А, а - майстерня, Б - їдальня (сарай), Г - мийка (насосна), Д - вагончик, №1 - огорожа, №2 - артскважина, №3 - замощення.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно: будівлю машинного двору, розташовану за адресою: АДРЕСА_3; будівлю току, розташовану за адресою: АДРЕСА_2; будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ПСП «Вікторія» машинний двір, розташований за адресою: АДРЕСА_3, що складається з А, а - майстерня, Б - їдальня (сарай), Г - мийка (насосна), Д - вагончик, №1 - огорожа, №2 - артскважина, №3 - замощення.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ПСП «Вікторія» нерухоме майно: будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: А-1, а1-а3 - нежитлова будівля, млин; будівлю току, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: А, а - вісова, В,Г,Ж - критий тік (навіси), Е - склад зерна №1, К, к - вісова, М, н - склад матеріальний №2, З - склад зерна №3, О, ПД - склад запчастин №4, Д - вбиральня, №1, 3 - огорожа, І - замощення (асфальт).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право власності відповідачів на спірне майно нічим не підтверджене, договір купівлі-продажу, укладений між ПСП «Вікторія» та ОСОБА_3, є нікчемним, оскільки при його укладенні не було дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, а рішення суду, яким визнано право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_4, скасовано. Таким чином, власником спірного майна є позивач на підставі постанови Луганського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2009 року, яка набрала законної сили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2014 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2013 року та увалу апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у позивача відсутні законні підстави для набуття права власності на спірне нерухоме майно. Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2009 року ОСОБА_4 не був позбавлений права власності на спірні будівлі току, млина та машинного двору.

Договір купівлі-продажу від 05 січня 2010 року укладений між ПСП «Вікторія» та ОСОБА_3 добровільно, тому не може бути визнаний нікчемним.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2014 року відкрите касаційне провадження у даній справі та витребувано з Кремінського районного суду Луганської області цивільну справу № 1212/3409/2012.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 11 січня 2019 року відновлено втрачене судове провадження у цій цивільній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що власником спірного майна (будівлі млина, току та машинного двору) на підставі постанови Луганського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2009 року є позивач, а договір купівлі-продажу, укладений між ПСП «Вікторія» та ОСОБА_3, є нікчемним, оскільки при його укладенні не було дотримано вимог про нотаріальне посвідчення вказаного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2009 року у справі за позовом ПСП «Вікторія» до СВК «Макеївка», треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_4, акціонерний банк «Укркомунбанк» про визнання права власності, яка набрала законної сили, визнано за ПСП «Вікторія» право власності на будівлю млина, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, будівлю току, яка розташована по АДРЕСА_2, та машинний двір, розташований по АДРЕСА_3.

05 січня 2010 року між ПСП «Вікторія» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначених будівель току, млина та машинного двору.

Вказаний договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

Суди встановили, що право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 було зареєстроване на підставі рішення господарського суду Луганської області від 26 березня 2010 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ПСП «Вікторія» та ОСОБА_3, яке судом не ухвалювалося, що підтверджується постановою слідчого СО Кремінського РВ УМВС України від 03 вересня 2012 року.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2011 року у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витребувано спірні будівлі млина та току на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2007 року в іншій цивільній справі про визнання за ОСОБА_4 права власності на це майно.

Проте, рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2007 року було скасовано і при новому розгляді ОСОБА_4 у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_4 не є власником будівлі млина та току.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суди встановивши, що договір від 05 січня 2010 року, за яким ОСОБА_3 набув спірне нерухоме майно, є нікчемним, тому що він не посвідчений нотаріально, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ПСП «Вікторія», оскільки підприємство є власником зазначеної нерухомості на підставі постанови Луганського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2009 року.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 03 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат