Дата документу 15.04.2019 Справа № 311/871/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/871/18 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А. провадження № 22-ц/807/1309/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 35 845,38 грн. за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 квітня 2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. В подальшу назву банку змінено на Акціонерне товариством КБ «ПРИВАТБАНК».

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2018 року відповідач має заборгованість у сумі 35845,39 грн., яка складається з наступного: 1908,77 грн. - заборгованість за кредитом; 31791,59 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1695,02 грн. - штраф (відсоткова складова). До теперішнього часу відповідач ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року у добровільному порядку не погасив, тому банк просив про її стягнення з відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Литвиненко О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що суд правильно визнав пропущеним строк позовної давності банком, тому підстав для задоволення його апеляційної скарги не мається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», після перейменування - АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. В подальшому змінено найменування ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «Приватбанк».

З долученої до позову заяви, підписаної ОСОБА_4, вбачається, що він зазначив свої персональні дані, відомості про місце роботи та дохід, а у другій частині виявив бажання на отримання кредиту з наданням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» із встановленням бажаної суми кредитного ліміту у розмірі 500 грн. ( а.с. 7).

Відповідач підтвердив свого згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжного карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В розділі 5 заяви сторони узгодили, що банком позичальнику буде видано кредит із встановленням кредитного ліміту у розмірі 500 грн. та наданням для користування ним кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Особистим підписом в заяві ОСОБА_4 підтвердив, що кредитну картку № НОМЕР_1 та ПІН від неї він отримав ( а.с. 7).

Згідно з пп. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на встановлення за рішенням банку кредитного ліміту, а також надає право банку на його зміну в будь-який момент (збільшення або зменшення); підписанням договору клієнт надає пряму та безумовну згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком ( а.с. 9).

Умовами та правилами надання банківських послуг було визначено, що ОСОБА_4 має повертати кредит та нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з пп. 5.4, 5.5.2, 5.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам проводиться у наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше наступного дня місяця, вказаного на платіжній картці. Проценти за користування кредитом (в тому числі простроченому кредиту та овердрафту) нараховуються в останній операційний день місяця за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку. Черговість та розмір погашення боргових зобов'язань здійснюється в порядку, викладеному в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 8 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов»язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від ціни позову.

Протягом періоду з дня отримання картки до дня закінчення строку її дії 31.03.2014р. відповідач активно користувався нею та використовував кредитні кошти, а також здійснював поповнення картрахунку для погашення кредиту, відсотків та інших нарахувань відповідно до договору (пені, неустойки).

Проте вкладених коштів не вистачало на повне погашення щомісячних нарахувань, у зв»язку з чим у відповідача виникла та поступово збільшувалась сума заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року у відповідача ОСОБА_4 станом на 28 лютого 2018 року становить 35 845,38 грн., яка складається з наступного: 1908,77 грн. - заборгованість за кредитом; 31 791,59 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1695 грн. 02 коп. - штраф (відсоткова складова). Цю заборгованість банк просив стягнути з відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ця заборгованість є доведеною наданими банком доказами, але банком було пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Строк позовної давності суд відраховував з моменту останнього платежу, здійсненого відповідачем 22.04.2014р., тому, оскільки банк звернувся до суду з позовом 26.03.2018р., суд вважав, що строк банком пропущено, та банк не просив його поновити. При цьому, судом було відкинуто як недоведене ствердження банку про отримання відповідачем 22.04.2014р. перевипущеної картки зі строком дії до 08/16.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що судом зроблено невірний висновок

про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідачу була вручена пере- випущена картка зі строком дії до 31.08.2016р., про що, на його думку, свідчить світлина відповідача з карткою та здійснення платежів із використанням цієї картки.

Перевіривши вказані ствердження за наданими матеріалами справи колегія встановила наступні обставини.

Відповідач не заперечував факту отримання у 2007р. картки № НОМЕР_1 та користування нею до 22.04.2014р., а також користування встановленим кредитним лімітом. Проте не визнає, що ним була отримана перевипущена картка за № НОМЕР_2, а також, що надана банком світлина була зроблена під час отримання вказаної пере- випущеної картки.

Дослідивши надану копію світлини, колегія погоджується із запереченнями відповідача проти апеляційної скарги в тій частині, що вказана світлина не доводить факту отримання ОСОБА_4 22.04.2014р. перевипущеної картки з № НОМЕР_2, оскільки ані номеру картки, ані дати фотографування відповідача на світлині не видно.

Отже, ані вказана світлина, ані довідка банку про отримання перевипущеної картки відповідачем не були б належними і допустимими доказами для доведення цього факту самі по собі.

Між тим, особисто відповідач ОСОБА_4 визнавав в ході розгляду справи судом першої інстанції, що останній платіж ним здійснено 22.04.2014р., що саме і є свідченням отримання ним перевипущеної карти № НОМЕР_2, на що вказує той факт, що строк дії попередньої карти № НОМЕР_1 закінчився 30.03.2014р., оскільки дата її дії становить до 03/14.

Тому зробити платіж 22.04.2014р. в сумі 170 грн., сплату якого визнає відповідач, та ці обставини встановив суд, відрахувавши строк позовної давності з цієї дати, з чим погодився відповідач, не оскарживши рішення суду в цій частині, ОСОБА_4 міг тільки маючи нову карту № НОМЕР_2.

Здійснення платежу 22.04.2014р. по картці № НОМЕР_2 підтверджується випискою по рахунку відповідача, з якого також вбачається, що 23.04.2014р. ним було знято 50 грн. у банкоматі, що є можливим лише у випадку отримання відповідачем картки та ПІНу до неї.

Знаючи про вказані докази в матеріалах справи, з якими знайомилась сторона відповідача, останній будь-яких заяв про шахрайські або несанкціоновані дії за його рахунком не оскаржував, заяв до правоохоронних органів не подавав, визнавав платіж 22.04.2014р. як останній, здійснений ним, що можливо лише при наявності у нього нової перевипущеної картки і ПІНу.

При цьому, колегія вказує, що виписка по рахунку відповідача є належним і допустимим доказом, оскільки такий рух коштів фіксується автоматично відповідним програмним забезпеченням, яке враховує всі платежі, зняття коштів, їх перерахування, списання банком та всі здійснені нарахування на залишок заборгованості за кредитом у відповідності до умов договору (відсотків, неустойки).

Проте, за перевипущеною картою № НОМЕР_2 значиться лише один платіж та одне зняття коштів, та подальше користування нею не відбувалось. Строк дії пере- випущеної картки визначено 08/16, тому строк кредитування припинився 31.08.2016р.

Отже, строк позовної давності розпочався 22.04.2014р. та мав спливти 22.04.2017р., але це стосується щомісячних платежів, оскільки отриманням нової картки відповідач фактично підтвердив пролонгування строку кредитування до 31.08.2016р., тобто на строк дії нової карти. Тому при визначенні заборгованості, яка буде вкладатись в межі строку позовної давності, слід враховувати одночасно і дату останнього платежу, і дату закінчення строку дії карти.

З дати закінчення строку дії карти 31.08.2016р. трирічна позовна давність має спливти 31.08.2019р., але з позовом банк звернувся 26.03.2018р., тобто строк ним щодо повернення кредиту не пропущений. Останній платіж відбувся 22.04.2014р., який перервав строк позовної давності по заборгованості, наявній на цю дату, та трирічний строк давності спливав 22.04.2017р. В межах цього періоду відбувається закінчення строку кредитування - 31.08.2016р., а тому вся заборгованість, яка виникла на цю дату підлягає стягненню з відповідача, в т.ч. тіло кредиту у сумі 1 908,77 грн. та відсотки в сумі 8 816,93 грн., інших нарахувань, як свідчить табличний розрахунок, на цю дату здійснено не було.

Що стосується заборгованості, яку банк нарахував після 31.08.2016р., то у її стягненні слід відмовити, оскільки строк повернення кредиту настав, а тому після цього не можуть здійснюватись будь-які нарахування, обумовлені договором на період строку його дії.

Це відповідає правовій позиції, висловленій у постанові від 28.03.2018р. у справі

№ 444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Пеня у розмірі 200 грн. була нарахована пізніше 31.08.2016р., тому також не підлягає стягненню.

Але колегія визнає обґрунтованим нарахування штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг у зв»язку із порушення відповідачем терміну повернення кредиту на строк, що перевищує 120 днів, та зверненням у зв»язку з цим банком до суду з приводу стягнення цієї заборгованості. Визначений штраф у розмірі 250 грн. - штраф (фіксована частина), хоча є меншим, ніж передбачено п. 8.6 Умов, але підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Та визначений банком штраф як процентна складова у розмірі 1695,02 грн., розрахований на зазначену в позові основну заборгованість, підлягає коригуванню, оскільки може бути розрахований тільки на підтверджену суму до стягнення, яка становить: 1908,77 грн. + 8 816,93 грн. = 10 725,70 грн. Відтак, штраф (процентна складова) буде становити: 10725,70 х 5 : 100 = 536,29 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості в межах позовної давності: за тілом кредиту - 1908,77 грн., за відсотками - 8 816,93 грн., штраф ( фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 536,29 грн., а всього - 11 511,99 грн.

В такому разі, враховуючи всі вище встановлені колегією обставини, апеляційний суд визнає помилковість висновків суду першої інстанції про пропуск банком строку позовної давності за усім періодом, у якому утворилась та продовжувала накопичуватись заборгованість за кредитним договором, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову банку.

Постановляючи нове судове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок відповідача у сумі, пропорційний задоволеним вимогам. Так, банком було сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. за позовну заяву з ціною позову - 35 845,38 грн. ( а.с. 21); за апеляційну скаргу сплачено судовий збір в сумі 2643 грн. ( а.с. 128); задоволено позов на суму 11 512,06 грн. Тому до компенсації підлягає сума судового збору у розмірі: 11 511,99 х 4405 : 35 845,38 = 1414,70 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Литвиненко Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року у цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2007р. у сумі 11 511 (одинадцять тисяч п»ятсот одинадцять) гривень 99 копійок, в т.ч. заборгованість за кредитом в сумі 1908 (одна тисяча дев»ятсот вісім) гривень 77 копійок, заборгованість за відсотками в сумі 8 816 ( вісім тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 93 копійки, штрафи в сумі 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 29 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1414 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: