Провадження №2/760/5203/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Гак Г.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні частиною приватного житла, відшкодування шкоди, визнання права власності на частину квартири та зобов`язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні частиною приватного житла по АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності ОСОБА_4 на її частку квартири;

- визнати за ним право власності на частини квартири по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , спадкоємцями якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду, оплату за проведення експертиз згідно квитанцій, витрати на проведення ремонтів, монтаж лічильників, комунальний борг, шкоду, збитки та втрачену вигоду, а також судові витрати в справі;

- зобов`язати БТІ м. Києва та державних реєстраторів внести зміни в державну реєстрацію права власності на житло, яка проведена на ОСОБА_4

Посилається в позові на те, що йому та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить комунальна квартира по АДРЕСА_1 .

В 2015 році ОСОБА_4 померла і після її смерті відповідачі спорять між собою з приводу розподілу спадкового майна, в квартирі не з`являються, не сплачують комунальні платежі, поселили в квартиру невідомих осіб, в квартирі завжди безлад, у зв`язку з чим у нього з ними постійно виникають конфлікти.

Орендарі, яких поселили в квартирі відповідачі, замінили замки у вхідних дверях квартири, він не може потрапити до неї, а відповідачі відмовляються вирішувати питання продажу квартири.

На даний час вартість квартири становить 298 000, 00 гр., не змінюється, оскільки ремонтні роботи в ній не проводяться і її технічний стан не змінився.

Відповідачі його вимоги ігнорують, тривалий час не приймають спадщину після смерті ОСОБА_4 , здають квартиру в оренду, отримують вигоду, якої позбавляють його, а тому вважає, що вони мають відшкодувати йому завдані такими діями збитки.

Крім того, в зв`язку з несплатою комунальних послуг утворилася заборгованість, в зв`язку з чим у квартирі відключений газ, на черзі відключення від мереж.

Його вимоги про відшкодування збитків відповідачі також ігнорують, відмовляються спільно відновити та продати квартиру, компенсувати йому кошти не бажають, а тому з метою здійснення права на захист, який він використовує на свій розсуд, просить припинити право власності ОСОБА_4 на належну їй частку у спірній квартирі.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідачі копії з додатками не отримали, повернуті до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення за закінченням терміну зберігання.

Станом на день ухвалення рішення, відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивач на підставі Договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року є власником 37/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Право власності позивача на дану частку квартири підтверджується реєстраційним написом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, а також Витягом з Державного реєстру правочинів.

Власником іншої частини квартири є померла на даний час ОСОБА_4 .

З матеріалів справи № 760/14515/16, на яку посилається позивач при зверненні до суду, вбачається, що за заявами відповідачів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4

Свідоцтво про право на спадщину на момент надання її копії до суду не видано, тобто відповідачі не набули права власності на належну померлій частину спірної квартири.

Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року позов залишено без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 / провадження № 12-180гс18 / право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Як зазначено вище, позивач є власником меншої частини спірної квартири, решта частина є спадковою після смерті власника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у ній не проживає, має інше житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежено.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження вказаним майном виникає лише після отримання Свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, відповідачі, подавши заяви про прийняття спадщини, заявили про своє право на спадщину після смерті ОСОБА_4

Та обставини, що між спадкоємцями існує спір з приводу черговості спадкування, не дає підстав для висновку про порушення прав позивача, як співвласника квартири, а також не дає йому права претендувати на належну померлій частку квартири.

Крім того, з точки зору ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене лише щодо власника такого майна.

Виходячи з того, що відповідачі на даний час не є власниками майна, таке право не може бути припинено в порядку ст.365 ЦК України, та, як наслідок, таке право не може бути набуте позивачем.

Що стосується решти вимог позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Як зазначено вище, частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що квартира приведена в непридатний стан завдяки саме діям відповідачів, як спадкоємців, а також осіб, які проживають у квартирі з дозволу відповідачів, як спадкоємців.

Крім того, борги за комунальні послуги також утворилися за час розпорядження ними спірною квартирою.

Таким чином, відшкодування, яке позивач просить стягнути з відповідачів, як спадкоємців, не є боргами спадкодавця.

Крім того, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Це відповідає також позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, на позивача, як особу, яка звернулася до суду з позовом,законом покладений тягар доведення обставин заявлених у ньому вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Звертаючись до суду, посилаючись на порушення своїх прав, як власника, та завдання йому збитків з вини відповідачі, будь-яких доказів в обґрунтування пред`явлених вимог позивач не надав і у позові не привів.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст.15,16, 316, 317, 321, 356, 365,391,1216, 1218,1268, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні частиною приватного житла, визнання парва власності на частину квартири та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Л.А.Шереметьєва