КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 359/2792/18

провадження № 22-ц/824/5598/2019

11 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Дуці В.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором підряду, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 року у складі судді Журавського В. В.,

встановив:

10.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) на свою користь заборгованість у загальному розмірі 277 685, 11 грн, що складається: з тіла заборгованості - 184 934, 53 грн; штрафних санкцій, передбачених п. 4.3 договору підряду - 40 713, 15 грн, інфляційних збитків - 46 473, 91 грн ; 3% річних за останній рік прострочення заборгованості - 5 563, 22 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Посилався на ті підстави, що 06 квітня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір підряду №060416, предметом якого є виконання покрівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1.

Додатком № 1 до вказаного договору встановлено, що загальна вартість наданих ремонтних робіт складає 398 212,38 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору, після закінчення строку, передбаченого п. 1.2,1.3 виконавець передає замовнику акт приймання-передачі виконаних послуг в двох примірниках. Дата підписання замовником акту вважається датою завершення надання послуг.

У відповідності до положень вказаного договору він передав відповідачу акти, які остання підписала: акт виконаних робіт №1 від 25 квітня 2016 року на загальну суму 67 572 грн; акт виконаних робіт №2 від 30 травня 2016 року на загальну суму 67 299, 48 грн; акт виконаних робіт №3 від 30 червня 2016 року на загальну суму 36 207, 90 грн; акт виконаних робіт №4 від 30 липня 2016 року на загальну суму 152 465, 85 грн; акт виконаних робіт №5 від 30 серпня 2016 року на загальну суму 83 589, 30 грн, всього на загальну суму 407 134, 53 грн.

Не зважаючи на те, що позивач виконав всі передбачені договором та додатками до нього роботи у погоджені між сторонами терміни, відповідним чином здав їх та отримав від відповідача підписані акти виконаних робіт, ФОП ОСОБА_3 виконала свої обов'язки по оплаті не в повному обсязі.

Оскільки графік фінансування знаходився у відповідача, відмітки про отримання оплати позивач проставляв на актах виконаних робіт. З необхідних 407 134,53 грн відповідач сплатила лише 222 200 грн, заборгованість складає 184 934,53 грн.

Відповідно до п 4.3 договору, за недотримання строків оплати послуг більш ніж на 5 робочих днів замовник сплачує виконавцю неустойку в розмірі 2% від недоплачених сум згідно п.2.1 за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості договору.

В зв'язку з тим, що заборгованість триває більше двох років, сума нарахованої неустойки значно перевищує 10% від загальної суми договору.

Таким чином, передбачена договором штрафна санкція складає 40 713,45 грн.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України просив також стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 46 473,91 грн та 3% річних у розмірі 5 563,22 грн.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2 визнав факт передачі йому ФОП ОСОБА_3 грошових коштів: 06 квітня 2016 року в сумі 20 000 грн; 29 квітня 2016 року в сумі 67 600 грн. У зв'язку з цим зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути заборгованість в сумі 166 779,24 грн, що складається з: тіла заборгованості - 97 334,53 грн; штрафних санкцій, передбачених п. 4.3 договору - 40 713, 15 грн; інфляційних збитків - 25 803,24 грн; 3% річних за останній рік прострочення - 2 928,02 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором підряду №060416 від 06 квітня 2016 року у розмірі 166 779, 24 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 рокута ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 13 334,53 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було в повному обсязі з'ясовано, який розмір коштів було сплачено відповідачем за договором. Суд залишив поза увагою документи про оплату, надані відповідачем, та не врахував фактично сплачені кошти в рахунок оплати виконаних робіт на загальну суму 84 000 грн. Зазначила, що дійсна сума заборгованості становить лише 13 334,53 грн (97 334,53-84 000).

Подані відповідачем докази, а саме акт №3 від 30.06.2016, звіт від -1/04 ( з посиланням на акт №3), а також звіт 01/04 до акту №4 і 5 судом не досліджувались, що є порушенням норм процесуального права.

Сторонами поставлено під сумнів акт №3 від 30.06.2016, оскільки надана позивачем копія не містить підпису ОСОБА_2 про отримання коштів. Копія вказаного акту надана відповідачем, який такий підпис містить. Проте суд не витребував оригінал вказаного акту для огляду та безпідставно прийняв до уваги доказ, наданий позивачем.

Крім цього, згідно п. 2.2.1 та п. 3.1. договору чітко визначено, що лише на підставі одного акту наданих послуг у відповідача виникає обов'язок остаточного розрахунку за договором. Вказаний акт не складався, а тому відсутні підстави для остаточного розрахунку за договором, строк такого розрахунку не настав, а відповідно, відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу, інфляційних втрат і 3% річних.

Надані позивачем акти виконаних робіт є лише проміжною робочою обліковою документацією, в якій фіксувалися факти виконання позивачем тих чи інших робіт, передбачених п.1.1 договору, та факти оплати таких робіт відповідачем. Остаточний акт приймання-передачі наданих послуг позивачем не складений і не переданий відповідачу.

Пункт 2.2.1 договору не містить відомостей щодо строку виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг. Підписання акту не є строком в розумінні ЦК України. Суд першої інстанції необґрунтовано вважає момент підписання актів встановленим у договорі строком щодо зобов'язань з оплати.

Судом не застосовано положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, що призвело до ухвалення судом першої інстанції неправосудного рішення.

Крім цього, зазначена в резолютивній частині рішення сума заборгованості не відповідає сумі заборгованості, яка встановлена у мотивувальній частині рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 рокубез змін.

Зазначив, що звіт № 01/04 містить в собі таблицю без зазначення дати, договору, адреси, назви робіт, реквізитів сторін. ФОП ОСОБА_3 не надала доказів того, що даний звіт має відношення до договору підряду №060416.

На примірнику акту виконаних робіт №4 відповідача є допис 40 000, без зазначення дати та підпису позивача, а тому судом не враховано дану суму до загальної суми вже здійсненої оплати.

Суд першої інстанції в судовому засіданні дослідив оригінали вказаних актів, порівняв з копіями наявними в матеріалів справи та надав відповідну правову оцінку.

Вважає, що положення ч. 2 ст. 530 ЦК України не підлягали застосуванню, оскільки умовами договору чітко передбачено строк виконання зобов'язання, тобто з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Акти приймання-передачі складалися після кожного етапу виконаних ним робіт та оплачувались після підписання, проте не в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_3 - адвокат Лісовський В. А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Журавльов С. А. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника) , а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до положень ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 квітня 2016 року між сторонами укладено договір підряду №060416, за умовами якого ОСОБА_2 (виконавець) приймає на себе виконання покрівельних робіт: облаштування покрівлі з керамічної черепиці, системи снігозатримання та обслуговування покрівлі, встановлення завіс з дошки, несучого каркасу під зенітне вікно, монтаж мансардних вікон і світлових тунелів за адресою: АДРЕСА_1, згідно завдання замовника ФОП ОСОБА_3 (додаток № 2 до договору), а замовник зобов'язалась оплатити надані послуги у відповідності з умовами договору (а.с.14-15).

Відповідно до п. 1.2 цього договору строк надання послуг, згідно графіку проведення робіт (додаток № 3) з моменту підписання договору, а також при дотриманні сплати замовником у відповідності з п. 2.2. договору.

Відповідно до п. 2.2 цього договору, оплата робіт та матеріалів здійснюється згідно графіка фінансування (додаток №4).

Відповідно до п. 2.2.1 цього договору, остаточний розрахунок на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до додатку №3, кінцевий строк надання послуг - серпень 2016 року (а.с.19).

Судом також встановлено, що між сторонами підписано наступні акти приймання-передачі наданих послуг: акт виконаних робіт №1 від 25 квітня 2016 року на загальну суму 67 572 грн ; акт виконаних робіт №2 від 30 травня 2016 року на загальну суму 67 299,48 грн; акт виконаних робіт №3 від 30 червня 2016 року на загальну суму 36 207,90 грн; акт виконаних робіт №4 від 30 липня 2016 року на загальну суму 152 465,85 грн; акт виконаних робіт №5 від 30 серпня 2016 року на загальну суму 83 589,30 грн.

Всього ОСОБА_2 виконав робіт на загальну суму 407 134,53 грн (а.с.21-25).

При цьому ФОП ОСОБА_3 лише частково здійснила оплату виконаних робіт у розмірі 309 800 грн, що підтверджується відмітками у актах виконаних робіт, визнаних позивачем. Залишок заборгованості становить 97 334,53 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_3 визнала існування заборгованості перед позивачем в сумі 13 334,53 грн.

Доводи ФОП ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції помилково не було враховано суми коштів, сплачених нею на загальну суму 84 000 грн, є необґрунтованими.

Так, на підтвердження вказаних доводів відповідач надала звіт №01/04 ( за період з 01.06.2016 по 30.06.2016), як на підтвердження сплати позивачу суми за виконані роботи в загальному розмірі 44 000 грн ( 24 000 +20 000) (а.с.46).

Як пояснив позивач в судовому засіданні, вказаний звіт складався на підтвердження витрат по використаним матеріалам та не має жодного відношення до оплати виконаних робіт.

Відповідачем вказане заперечення позивача не спростовано.

Вказаний доказ також не містить посилання на те, що зазначені в ньому суми 24 000,00 та 20 000 є платою за виконання робіт по договору та отримані позивачем.

На підтвердження доводів відповідача щодо оплати виконаних позивачем робіт по договору в сумі 40 000 грн відповідач посилалася на наданий нею акт №3 (30.06.16), який після підписів виконавця та замовника містить зазначення «12.07.16 40 000 передоплата» (а.с. 45).

Позивач в судовому засіданні заперечував проти отримання за вказаним актом 40 000 грн в рахунок оплати виконаних робіт. При цьому напис «40 000» здійснено після підпису сторін та не містить відомостей проти їх отримання позивачем.

Даючи оцінку наданим відповідачем доказам, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не доводять факту отримання позивачем грошових коштів на загальну суму 84 000 грн, а доводи позивача у вказаній частині є необґрунтованими.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно визначена сума поточної заборгованості відповідача в розмірі 97 334,53 грн.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що строк остаточного розрахунку за договором ще не настав.

Судом встановлено, що позивачем виконано умови договору підряду щодо виконання робіт у строк, визначений додатком №3 до договору, про що складено акти приймання-передач виконаних робіт.

Мотивованої відмови від приймання наданих послуг, як це передбачено п. 3.5 договору, замовником направлено не було.

З огляду на викладене, тієї обставини що умовами договору було чітко визначено, що роботи виконуються згідно графіка проведення робіт, остаточний строк виконання - серпень 2016 року, правові підстави для застосування до правовідносин сторін положень ч.2 ст.530 ЦК України відсутні.

Зазначення у резолютивній частині рішення загальну суму задоволених вимог, а не висновок щодо кожної з заявлених позовних вимог, не призвело до неправильного вирішення справи та не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Мужі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином. питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення ухваленого по справі рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк