ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., при вирішення питання про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення від 30 вересня 2019 року за №262-к, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2018 року по 31 липня 2019 року та з 30 вересня 2019 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2019 року дану справу розподілено для розгляду судді Черніцькій І.М.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність підстав для самовідводу судді.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з вимогами ч.1 ст.39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Положеннями ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Як вбачається із змісту позову, предметом позову, окрім іншого, є також вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2018 року по 31 липня 2019 року, який мав місце внаслідок незаконного звільнення позивача з роботи згідно наказу за №298-к від 21 грудня 2018 року.

Встановлено, що у провадженні судді Черніцької І.М. перебувала цивільна справа № 607/2144/19 за позовом позивача про скасування наказу за №298-к від 21 грудня 2018 року та поновлення на роботі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду 17 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення за №298-к від 21 грудня 2018 року та поновлення на роботі відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 липня 2019 року рішення суду від 17 квітня 2019 року скасовано, постановлено нове рішення, яким позивача поновлено на роботі .

Питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вирішувалось.

У зв`язку з чим, у даному позові позивач також просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2018 року по день поновлення її на роботі, винесення постанови апеляційним судом 31 липня 2019 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В силу вимог ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Положеннями п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно з приписами п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) , суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги те, що однією із вимог є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення та даним складом суду вирішувалось питання про поновлення позивача на роботі згідно наказу про звільнення від 21 грудня 2018 року за № 298-к, досліджувались докази, яким вже була надана оцінка, при цьому постановлене судове рішення було скасоване, з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, вважаю за необхідне заявити самовідвід.

Керуючись ст.ст. 36-40 ЦПКУкраїни, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти самовідвід судді Черніцької Ірини Миколаївни у розгляді цивільної справи за позовної заяви ОСОБА_1 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справу передати в канцелярію суду для повторного розподілу в порядку ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала суду складена 01 листопада 2019 року.

Суддя