КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 490/8584/18
Провадження № 2/488/702/19
УХВАЛА

Іменем України

11.11.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання - Тузові Р.О.,

за участю представника позивача - Гавловської Ю.В ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міськради про дій щодо відмови у наданні житлового приміщення у гуртожитку неправомірними та визнання наймачем житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом до відповідача Виконкому Миколаївської міськради, в якому просила:

- визнати дії відповідача щодо відмови в наданні кімнати АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , оформлених протоколом засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі Миколаївської міськради № 17 від 22.08.2018 р. - неправомірними;

-визнати її наймачем кімнати АДРЕСА_2 після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимого позивачка вказала, що наймачем спірної кімнати у гуртожитку з 2012 року був її батько ОСОБА_3 , який був зареєстрований за вказаною адресою. Позивачка була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3 , хоча фактично з травня 2012 року проживала разом із батьком та доглядала його через те, що батько хворів та потребував допомоги. Позивачка зазначає, що після смерті батька вона періодично проживає у спірній кімнаті та сплачує житлово-комунальні послуги, та бажає стати наймачем цієї кімнати, проте відповідач відмовляється визнати її наймачем вказаного житлового приміщення, через що вона змушена звернутися до суду із даним позовом.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з вищевикладених підстав, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив, у якому заперечував проти вимог позивачки щодо визнання її наймачем спірного житлового приміщення, а в частині вимог щодо визнання дій неправомірними просив закрити провадження у зв`язку із тим, що дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за правилами КАС України через оскарження позивачкою дій суб`єкта владних повноважень.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з"ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Вирішуючи клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі в частині вимог про визнання дій відповідача неправомірними, суд виходить із такого.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка оскаржує дії органу місцевого самоврядування щодо права користування житловим приміщенням у гуртожитку, тобто позивачка звернулась до суду на захист свого порушеного права на житло. Такі вимоги у поєднанні з вимогами про зобов`язання визнати її наймачем житлового приміщення у гуртожитку, є способом захисту права позивача на житло, та фактично не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Виходячи із такого, спір у цій справі не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В силу частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі пункту 10 частини другої статті 15 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 (провадження № 11-166апп18), 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а (провадження № 11-639апп18), 07 листопада 2018 року у справі № 358/460/16-ц (провадження № 14-379цс18) та 03 липня 2019 року у справі № 1306/9031/2012 (провадження № 11-333апп19).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги, заявлені позивачкою належить розглядати за правилами цивільного судочинства, тому клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині вимог, суд вважає таким, що не підлягає задоволенню.

З метою виконання вимог, визначених ст.ст. 189, 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні судом були виконані дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, зокрема: уточнені позовні вимоги позивача та заперечення проти них; вирішені клопотання учасників справи; з`ясовано питання щодо можливості укладення мирової угоди між сторонами, передачі справи на розгляд третейського суду та проведення врегулювання спору за участю судді; з`ясовано обсяг доказів, на які посилаються учасники справи та здійснені інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 196-200 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження щодо частини позовних вимог відмовити.

Підготовче провадження у цивільній справі закрити та призначити дану справу до судового розгляду по суті, про час та місце судового засідання повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Селіщева