"23" вересня 2019 р. м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
25 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 101 707,44 грн., вартість проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн., вартість пошкодженого мотоекіпірування (мотошолом, екіпірування та спеціальне взуття) на суму 9 800,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 19 000,00 грн., які мотивує тим, що 24 травня 2016 року сталося дорожньою транспортна пригода, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди працівниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року постанову Печерського районного суду м. Києва було скасовано та визнано винним ОСОБА_2 винним у вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Розуміючи вчинення відповідачем правопорушення з необережності, враховуючи його первісне бажання всіляко сприяти вирішенню питання врегулювання після дорожньої транспортної пригоди, позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо мирного вирішення питання відшкодування шкоди, однак ніякої відповіді позивач не отримав. Позивачу довелося спочатку пережити нервове потрясіння у момент дорожньо-транспортної пригоди, тривалий час лікувався, та нервував через те, що він не може користуватися транспортним засобом, має витрачати додатковий час на пошук коштів для відновлення мотоцикла, який залишився пошкодженим і на момент подання позову. Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди враховує в себе страждання, які довелося перенести за цей час зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я , подальшого відновлення психологічного стану, а також інших витрат пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.
27 липня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва (головуючий суддя Яровенко Н.О.) постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду.
27 вересня Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
05 жовтня 2017 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано в провадження судді Савлук Т.В.
20 жовтня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою надано строк позивачу для виправлення вказаних недоліків.
15 грудня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою позовну заяву повернуто позивачу.
10 квітня 2018 року Апеляційним судом м. Києва винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_3 задоволено та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 217 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
24 квітня 2018 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано в провадження судді Савлук Т.В.
19 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без викликом сторін.
15 липня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
31 липня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині вимог, які пред`явлено до відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» залишено без розгляду.
Позивач та його уповноважений представник ОСОБА_4 не з`явилися, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти винесення рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.
Відповідно до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.
Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що 05 жовтня 2016 року постановою Печерського районного суду м. Києва, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення.
За змістом вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 25 травня 2016 року, приблизно о 00 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем Деу д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Кутузова - бул. Л. Українки в м. Києві, під час руху всупереч вимогам п. 12.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, під час повороту ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу мотоциклу Дукаті д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.
23 грудня 2016 року Апеляційний суд міста Києва винесено постанову, якою апеляційну скаргу задоволено, постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків адміністративного стягнення, скасовано.
Прийнято нову постанову, якою визнано винним ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданої власнику транспортного засобу від 28 липня 2016 року № 418/16, складеного судовим експертом Коваль Ігорем Миколайовичем, вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла «Ducati M 900/900 S державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 25 травня 2016 року, становить 151 707,44 грн.
На момент дорожньо-транспортної пригодицивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застраховано в ПрАТ «АСК «ОМЕГА» відповідно до Полісу серії АЕ / 5652723, страхова сума за яким складає - 50 000,00 за шкоду завдану майну, та 100 000,00 грн. за шкоду завдану життю та здоров`ю.
14 квітня 2017 року на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу «Ducati M 900/900 S, державний номерний знак НОМЕР_2 , ПрАТ «АСК «ОМЕГА» сплатила страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., та 07 листопада 2019 року сплатила на користь позивача страхове відшкодування, в розмірі 16 346,81 грн. з яких: 15 568,39 грн. витрати пов`язані з лікування та діагностикою, 778,42 грн. відшкодування моральної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань, закріплених в частині 1 ст.1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі.
Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди. І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди.
Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
На підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилається, як доказ, на висновок експертного дослідження № 418/16 від 28 липня 2016 року.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вище викладеного, ОСОБА_1 правомірно пред`явив вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування відповідачем різницю між розміром страхового відшкодування та розміром завданої ним шкоди в розмірі 101 707,44 грн.
Щодо заявлений вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 вартості проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн., та вартість пошкодженого мотоекіпірування (мотошолом, екіпірування та спеціальне взуття) на суму 9 800,00 грн. суд виходить з наступного.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Статтею ст.22 ЦК України визначено, що реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Тому, позовні вимоги щодо відшкодування витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження та пошкодженого мотоекіпірування не підлягають задоволенню, оскільки не є доведеними жодними у справі доказами в порушення вимог ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України. Будь-яких належних доказів на підтвердження понесених в цій частині витрат, позивачем не надано.
Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 19 000,00 грн.
Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована або шляхом здійснення щомісячних платежів.
З урахуванням обставин, які наведенні позивачем в частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 19 000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивач, як потерпіла особа, скористався правом на звернення із вимогою про відшкодування моральної шкоди, за рахунок страхової компанії в порядку ст. 261 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», яка виплачена страховиком в розмірі 778,42 грн., повторне звернення позивача щодо відшкодування моральної шкоди з відповідача призвиде до подвійного стягнення, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 23 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 11, 12, 13, 14, 16, 511, 636, 1166, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, 4, 12, 76-81, 89, 95, 141, 263-265, 274-279, 280, 284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 101 707,44 гривень та судовий збір в сумі 640,00, а всього 102 347,44 (сто дві тисячі триста сорок сім грн. сорок чотири коп.) гривень
В іншій частині позовних вимог,- відмовити.
Стягувач: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 )
Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: відсутній)
Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: