Справа № 222/2088/18
Провадження № 2/222/84/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою вказуючи, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який уклали 17.02.2017 року. Шлюб зареєстровано Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 6. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач і який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя, разом не проживають. Вважає, що шлюб розпався остаточно та сімю вже не зберегти. Також зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Кондратенко» та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Володарським районним судом Донецької області, в порядку ст. 187 ЦПК України зроблено запит з метою встановлення місця реєстрації відповідача на території Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, та отримано відповідь, що запитувана інформація відсутня.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 04.02.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також стороні відповідача разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 04.03.2019 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала, а також просила справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений за адресою зазначеною в позовній заяві, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду. Відзиву на позовну заяву суду не надав. Про причини неявки суд не повідомив та заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Крім цього, враховуючи, що місце реєстрації відповідача не відомо, тому він був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи на підставі вимог ст. 128 ч. 11 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність незявившихся сторін.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмову заяву позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Так, судом встановлено що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО № 458866 виданого 17.02.2017 року сторони зареєстрували шлюб 17.02.2017 року у Нікольському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 6.

Позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії І-НО № 743186 від 15.08.2017 року.

Згідно паспортних даних місцем проживання позивачки зазначено АДРЕСА_1.

Також, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 386 від 26.10.2017 року, місцем реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є зареєстроване місце проживання позивачки: АДРЕСА_1.

Відповідно відомостей Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області відповідач на території Васильківської селищної ради не зареєстрований.

Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Статтею 112 СК України визначені підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Також ч.2 передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд вважає доведеними доводи позивачки, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але шлюбні відносини фактично припинені, разом не проживають, спільне господарство не ведеться, а тому враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позов не надав, та не спростував доводи останньої, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому її права підлягають судовому захисту в звязку з чим шлюб необхідно розірвати, а позов в цій частині задовольнити. Також позивачки на підставі ст. 113 СК України, за її бажанням слід відновити її дошлюбне прізвище «Кондратенко».

Також, відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно ч.3 ст. 181 ЦПК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно правового змісту ст. 182 Сімейного Кодексу України судом при визначенні розміру аліментів враховується: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Таким чином, суд вважає доведеним, що сторони є батьками неповнолітньої дитини, яка мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а позивачка потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка, і останній, як встановлено судом може надавати таку допомогу, так як доказів протилежного суду не представлено, а також беручи до уваги, що відповідач в судове засідання не прибув, відзиву на позов не надав, та не спростував доводи позивачки, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позов і в цій частині.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 704,80 грн., а також на користь держави суму судового збору за вимогу стягнення аліментів, від сплати якого позивачка при зверненні до суду була звільнена, в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355, пп.15.5 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 105, 112, 113, 180-182 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, (ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) зареєстрований Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 17.02.2017 року за актовим записом № 6.

Після розірвання шлюбу, відновити позивачці дошлюбне прізвище «Кондратенко».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1, (ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.04.2019 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець