Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 301/1836/13-ц

провадження № 61-33762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Іршавська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кожух О. А., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Іршавської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішення Іршавської міської ради Закарпатської області від 28 листопада 2007 року, в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0017 га (шириною 0,5 м, довжиною 35,90 м), що прилягає до належного їй будинку, прийняте всупереч вимогам статей 141, 149 ЗК України, оскільки цим рішенням передано у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка належить їй на праві постійного користування і на якій відповідач незаконно побудував паркан.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, позивач просив: скасувати рішення Іршавської міської ради Закарпатської області від 28 листопада 2007 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0017 га (шириною 0,5 м, довжиною 35,90 м), що прилягає до належного їй будинку; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541662; зобов`язати ОСОБА_2 знести самовільно побудований паркан.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2014 року в складі головуючого-судді Золотар М. М. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог. При цьому встановив, що в матеріалах справи немає доказів, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення Іршавської міської ради від 28 листопада 2007 року та визнання недійсним, виданого на ім`я ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541662 від 27 грудня 2007 року, а саме, що земельну ділянку площею 0,0705 га надано ОСОБА_4 за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 , і така не відповідає розмірам, вказаним у державному акті.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 Визнано незаконним та скасовано рішення 11 сесії 5 скликання Іршавської міської ради Закарпатської області від 28 листопада 2007 року «Про затвердження технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 , який мешкає по АДРЕСА_1 ». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541662, виданий 27 грудня 2007 року ОСОБА_4 Зобов`язано ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі на відрізку довжиною 8,01 м від АДРЕСА_1 до кута житлового будинку АДРЕСА_3 , встановлену на належній на праві користування ОСОБА_1 земельній ділянці.

Рішення апеляційного суду мотивоване наявністю правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного Закарпатської області від 10 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 року скасовано за нововиявленими обставинами.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 Визнано незаконним та скасовано рішення 11 сесії 5 скликання Іршавської міської ради Закарпатської області від 28 листопада 2007 року «Про затвердження технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 , який мешкає по АДРЕСА_1 ». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541662, виданий 27 грудня 2007 року ОСОБА_4 Зобов`язано ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі на відрізку довжиною 8,01 м від АДРЕСА_1 до кута житлового будинку АДРЕСА_3 , встановлену на належній на праві користування ОСОБА_1 земельній ділянці.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки висновком судової землевпорядної експертизи від 25 грудня 2013 року № 190 встановлено, що частина земельної ділянки площею 187 кв. м, що відведена для забудови ОСОБА_1 , на час проведення обмірів, зайнята ОСОБА_2 (від АДРЕСА_1 вглиб по існуючій межі між земельними ділянками № НОМЕР_1 та НОМЕР_3). При цьому судом встановлено, що право користування земельною ділянкою площею 700 кв. м, відведеною для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , точні межі якої наведені у будівельному паспорті, виданому ОСОБА_6 у 1978 році після його смерті, перейшло до спадкоємиці ОСОБА_1 разом із житловим будинком з належними до нього надвірними будівлями та спорудами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що подані позивачем відомості щодо розміру земельної ділянки по АДРЕСА_3 не збігаються з планом забудови земельної ділянки, що свідчить про те, що земельна ділянка не сформована, її межі не установлені. Позивач не надала суду доказів того, що площа та конфігурація земельної ділянки, яка знаходиться в її фактичному користуванні, відповідає площі та конфігурації земельної ділянки, яка виділялась спадкодавцю ОСОБА_6 . Також відсутній доказ того, що межі фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_6 , а згодом ОСОБА_1 виносились в натурі з передачею межових знаків землекористувачу на збереження.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих у вересні 2018 року запереченнях, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 просять касаційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційним судом було детально вивчено та досліджено всі обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 301/1683/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іршавської міської радипро визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року вищевказану справу призначено до судового розглдяу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Іршавської міської ради Закарпатської області від 25 березня 1976 року № 30 ОСОБА_6 (чоловіку позивача) було виділено в натурі земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_3 та надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку.

Після закінчення будівництва житловий будинок по АДРЕСА_3 загальною площею 164,6 кв. м (житловою - 79,3 кв. м) прийнято в експлуатацію, що підтверджується актом приймання індивідуального домоволодіння ОСОБА_6 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Іршавської міської ради Закарпатської області № 265 від 24 жовтня 1986 року.

Указаним актом засвідчено також, що відступлень від затвердженої технічної документації не виявлено, будинок розміщений на відстані до межі земельної ділянки з правої сторони 0,5 м.

Згідно зі свідоцтвом на спадщину за законом від 18 жовтня 2001 спадкоємицею майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_1 Спадковим майном є житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_3 , що належав спадкодавцеві на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва.

Рішенням Іршавської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2013 року № 854 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель запасу Іршавської міської ради Закарпатської області, орієнтовною площею 0,07 га по АДРЕСА_3 .

Під час виготовлення технічної документації з`ясувалося, що частина земельної ділянки, що прилягає до будинку по АДРЕСА_3 належить суміжному землекористувачу ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 27 грудня 2007 року серія ЯД № 541662 , виданого на виконання рішення Іршавської міської ради Закарпатської області від 28 листопада 2007 року «Про затвердження технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 , який мешкає по АДРЕСА_1 ».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше були надані їм у користування.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений частинами шостою - дев`ятою статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За правилами статті 30 ЗК України від 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Як правильно встановили суди право користування земельною ділянкою площею 700 кв. м, відведеною для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 , точні межі якої наведені у будівельному паспорті земельної ділянки, виданому ОСОБА_6 у 1978 році, після його смерті перейшло до спадкоємиці ОСОБА_1 разом із житловим будинком із належними до нього надвірними будівлями та спорудами.

Згідно з висновком судової землевпорядної експертизи від 25 грудня 2013 року № 190 встановлено, що фактично частина земельної ділянки площею 187 кв. м, що відведена для забудови ОСОБА_1 , на час проведення обмірів зайнята ОСОБА_2 (від АДРЕСА_1 вглиб по існуючій межі між земельними ділянками № НОМЕР_1 та НОМЕР_3). Збудована ОСОБА_2 огорожа на відрізку довжиною 8,01 м від АДРЕСА_3 встановлена на належній позивачу на праві користування земельній ділянці.

Отже, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та наявності правових підстав для захисту порушеного права ОСОБА_1 , оскільки частина земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 , на підставі рішення Іршавської міської ради Закарпатської області від 28 листопада 2013 року, накладається на земельну ділянку, що відведена для забудови ОСОБА_6 ще у 1978 році, спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_1

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що позивач не надала суду доказів того, що площа та конфігурація земельної ділянки, яка знаходиться в її фактичному користуванні, відповідає площі та конфігурації земельної ділянки, яка виділялась спадкодавцю ОСОБА_6 , межі фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_6 , а згодом ОСОБА_1 , виносились в натурі з передачею межових знаків землекористувачу на збереження, не спростовують висновків апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позову та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані апеляційним судом.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. О. Кузнєцов В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов