Номер провадження: 22-ц/813/1668/19
Номер справи місцевого суду: 495/3464/15-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/3464/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - 1) ОСОБА_2 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1) нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В.; 2) приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєва С.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В., приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєва С.М., про визнання заповіту недійсним та скасування заповіту,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Боярського О.О. о 15 годині 49 хвилині 25 жовтня 2017 року,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищенаведеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 07.10.2011 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С.М. та зареєстрований в реєстрі за №3615.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання та посвідчення її батько - ОСОБА_3 (заповідач) не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже вказаний правочин не відповідає його внутрішній волі (Т. 1 а. с. 247 - 252, Т. 2 а. с. 26 - 37).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 р. вищевказаний позов було задоволено. Визнано недійсним спірний заповіт.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позовної заяви були підтверджені поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні 16 травня 2017 року - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ..

Той факт, що ОСОБА_3 на момент складання у жовтні 2011 року заповіту на користь ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними також підтверджується висновком судової психіатричної експертизи №290 від 08.07.2016 року, складеним за результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи (Т. 2, а. с. 145 - 148).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, зокрема, на необґрунтованість висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки єдиним матеріалом, який досліджувався експертом є - пояснення свідків, які містять суперечності. Померлий не знаходився на обліку у лікаря психіатра.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2018 р. було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу по справі, за результатами якої 23 січня 2019 р. до апеляційного суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №14 (Т. 2 а. с. 193 - 196, Т. 2 а. с. 207 - 219).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Олійниченко В.М.підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість її учасників про розгляд справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дослідивши вказаний висновок повторної судово-психіатричного експерта №14, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 12, 202, 203, 225, 1234, 1257 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (Т. 1, а. с. 9).

ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 (Т 1, а. с. 49).

За життя ОСОБА_3 зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт від 07.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С.М. та зареєстрований в реєстрі за №3615.

За заповітом ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б таке майно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті на що за законом заповідач матиме право заповів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі заяви ОСОБА_2 та зазначеного заповіту, державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №110/2015 р., з якої видно, що 11.03.2015 р. зареєстрована заява позивачки про прийняття спадщини.

Між сторонами виникли правовідносини з визнання заповіту недійсним.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на заповіт, відповідно статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину, особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 14, ОСОБА_3 на час складання заповіту 07 жовтня 2011 р. ознак психічних розладів будь якого ґенезу не виявляв і за своїм психічним станом був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при здійсненні вказаного правочину. Крім того матеріали справи не містять даних, які б свідчили про наявність синдрому залежності від психоактивних речовин (у тому числі й алкоголю) у ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 207 - 219)

У постанові №465/1217/16-ц від 17 жовтня 2018 р. Верховний Суд зауважив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину необхідно робити на основі доказів, які свідчать про психічний стан особи в момент здійснення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є тільки одним із доказів у справі і йому необхідно давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_3 було добровільним, він був спроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання та підписання оспорюваного заповіту.

Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги про додержання правил ст. 12 ЦК України під час складання та підписання оспорюваного заповіту знаходять своє відображення у вказаному висновку судово-психіатричної експертизи № 14, а отже є обґрунтованими.

Доводи позовної заяви про те, що на момент складання та посвідчення спірного заповіту ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже вказаний правочин не відповідає його внутрішній волі є неспроможними.

Вбачаючи вищенаведене апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат, а саме - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі - 15 052,00 грн. = 752,00 грн. (судовий збір Т. 1, а. с. 161, 162) + 14 300,00 грн. (оплата експертизи Т. 2, а. с. 101).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В., приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєва С.М., про визнання заповіту недійсним та скасування заповіту - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) судові витрати у сумі - 15 052 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе