Справа № 195/198/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

15.04.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Представник позивача обгрунтовує позовні вимоги тим, що 16 липня 2003 року між позивачем у справі, та відповідачами у справі, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», було укладено біржовий договір купівлі продажу (далі Договір) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, с-ще Томаківка, Томаківського району Дніпропетровської області.

Позивач з відповідачами досягли угоди щодо усіх істотних умов договору купівлі - продажу: про ціну, порядок передачі у його володіння придбаної нерухомості. Цей договір був укладений ними в письмовій формі на Українській Товарній біржі за реєстраційним номером № 250333 у смт. Томаківка і згідно діючого на той час законодавства набрав чинності, так як відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

На виконання умов вказаного договору, в день підписання договору, позивач повністю сплатив вартість придбаного майна. Відповідачі отримали від нього грошові кошти та передали Обєкт Нерухомості у його володіння та користування. В нотаріальному порядку, згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України (в ред. 1963 року), Договір посвідчено не було. Однак сторони умови Договору виконали.

Про обовязковість нотаріального посвідчення біржового договору позивач раніше був необізнаний, так як при укладенні Договору йому було розяснено, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 15 Закону України від 10.12 1991 року «Про товарну біржу»), а дізнався тільки при вирішенні питання про його відчуження.

Згідно діючого законодавства на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу, державна реєстрація правочину, в тому числі, і договору купівлі-продажу нерухомого майна, законом передбачена не була.

На сьогоднішній день відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в теперішній час, тому і виникла необхідність звернення з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, але подали до суду також заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.

Судом встанолвено, що 16 липня 2003 року між сторонами у справі згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», було укладено біржовий договір купівлі продажу (далі Договір) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, с-ще Томаківка, Томаківського району Дніпропетровської області, копію якого додано до матеріалів справи.

Відповідно до умов, укладеного в письмовій формі договору купівлі-продажу майна, позивач придбав Обєкт Нерухомості: квартиру АДРЕСА_2. Дана квартира складається з: коридор 1-1=5 кв.м., житлова 1-2=17,8 кв.м., житлова 1-3=8,2 кв.м., кухня 1-4=7,1 кв.м., санвузол 1-5=3.3 кв.м., комора 1-6=0,9 кв.м. Загальна площа 42,3 кв.м., житлова площа 26,0 кв.м., що підтверджується також технічним паспортом на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Позивач з відповідачами досягли угоди щодо усіх істотних умов договору купівлі - продажу: про ціну, порядок передачі у його володіння придбаної нерухомості. Цей договір був укладений ними в письмовій формі на Українській Товарній біржі за реєстраційним номером № 250333 у смт. Томаківка і згідно діючого на той час законодавства набрав чинності, так як відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

На виконання умов вказаного договору, в день підписання договору, позивач повністю сплатив вартість придбаного майна. Відповідачі отримали від нього грошові кошти та передали Обєкт Нерухомості у його володіння та користування. В нотаріальному порядку, згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України (в ред. 1963 року), Договір посвідчено не було. Однак сторони умови Договору виконали.

З часу укладення договору купівлі-продажу нерухомості, позивач являється власником придбаного Обєкту Нерухомості, вільно володіє ним та користується його прав власника ніхто не оспорює. Але відповідно до норм ст. 657 діючого Цивільного кодексу України, він не має змоги вільно розпорядитися належним йому нерухомим майном, так як договори купівлі - продажу обєктів нерухомого майна підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Як зазначає позивач, про обовязковість нотаріального посвідчення біржового договору він раніше був необізнаний, так як при укладенні Договору йому було розяснено, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 15 Закону України від 10.12 1991 року «Про товарну біржу»), а дізнався тільки при вирішенні питання про його відчуження.

Згідно вимог ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року), недодержання в установлених законом випадках нотаріальної форми договору тягне за собою недійсність угоди, але, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Згідно діючого законодавства на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу, державна реєстрація правочину, в тому числі, і договору купівлі-продажу нерухомого майна, законом передбачена не була.

В відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст. 204 ЦК України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».

Відповідно до ст. 220 ЦК України: «Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним».

У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідачів від сплати на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідачів від відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 15,204, 220, 321, 392 ЦК України, ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року Про товарну біржу, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( с-ще Томаківка, АДРЕСА_3) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_4), ОСОБА_3 (АДРЕСА_4) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу Обєкта Нерухомості: квартири, яка складається з: коридор 1-1=5 кв.м., житлова 1-2=17,8 кв.м., житлова 1-3=8,2 кв.м., кухня 1-4=7,1 кв.м., санвузол 1-5=3.3 кв.м., комора 1-6=0,9 кв.м. Загальна площа 42,3 кв.м., житлова площа 26,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1, с-ще Томаківка, Томаківського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і зареєстрований 16 липня 2003 року за реєстраційним номером № 250333 на «Українській Товарній біржі» у смт. Томаківка.

Сплачений по справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. залишити в дохід держави звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_2 , ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_5