Ухвала

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 753/10476/18

провадження № 61-6296ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що відповідно до наказу від 15 жовтня 2013 року №148-ос її призначено на посаду завідувача сховища групи режиму секретності відділення обслуговування Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України.

Відповідно до витягу з наказу Коменданта Окремої комендатури охорони в забезпечення Державної прикордонної служби України від 29 березня 2016 року за № 53-ОС її звільнено з посади та припинено трудовий договір у зв'язку з закінченням строку. Також в наказі зазначено про необхідність виплати грошової компенсації за 18 календарних днів невикористаних: щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за особливий характер праці за відпрацьований період із 01 вересня 2015 року по 29 березня 2016 року.

21 грудня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 152,83 грн у рахунок індексації заробітної плати, яке залишено постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року без змін.

Посилаючись на те, що відповідачем рішення суду не виконано, належну до виплати суму в розмірі 152,83 грн їй не виплачено, що є підставою для відповідальності за статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58 602,52 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 58 602,52 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилання заявника на те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у справі, що переглядається суди неправомірно поклали на позивача обов'язок щодо доказування факту невиплати йому індексації заробітної плати, Верховний Суд відхиляє з урахуванням того, що вони по своїй суті зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та не свідчать про неоднозначність судової практики у цій категорії справ.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі..

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак