ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/976/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/22177/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складено 19 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позов до відповідача ОСОБА_4 , про стягнення додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 68 758,09 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначала, що дочка є їх спільною дитиною. Батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків в частині утримання дочки; аліменти сплачує лише частково. Також, вказувала, що з червня 2013 року позов до жовтня 2018 року вона витратила 137 516,19 грн. на оздоровлення та відпочинок дитини, навчання у старших класах школи, лікування, а також вступом до університету та подальшим навчанням у ньому. Таким чином вважає, що половину цих коштів повинен компенсувати відповідач, як батько дитини, котрий зобов`язаний брати рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дочку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 37 011 грн. 74 коп. додаткових витрат на дитину ОСОБА_5

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_5 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

На вказане рішення суду від ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування половини вартості навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 та супутніх цьому витрат та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд відмовляючи у задоволені частини її позовних вимог, щодо стягнення половини витрат на навчання дитини, посилався на вимогами ст.199 СК України. Сторона позивача вважає, що посилання на вказану статтю СК України є безпідставним при вирішенні питання порушених прав одного з батьків, котрий поніс витрати на навчання дитини за час, коли дитина ще не мала 18 років. Зазначила, що позов подано з метою порушених прав саме матері ОСОБА_3 , яка за час недосягнення дитиною повноліття, здійснила витрати на її вступ до навчального закладу, подальшого навчання та пов`язаного з цим проживання.

Окрім того вказує, що всі витрати матір`ю були здійснені до досягнення дитиною повноліття та сам позов подано до досягнення донькою 18 років, а тому на дату подання позову, обсяг порушених прав позивача через самостійну сплату всіх додаткових витрат на дитину не змінився до часу вирішення справи судом.

Позивач вказує, що батько зобов`язаний відшкодувати половину витрат матері на навчання доньки, котрі були втрачені до досягнення повноліття дитиною. При цьому ст.199 СК України не може застосовуватись при вирішенні даного позову, оскільки станом на дату подання позовної заяви та вимог поновлення порушених прав позивача, дитині не виповнилось 18 років. Скаржник зазначає, що вказана стаття стосується саме утримання повнолітньої дитини , тобто виплату аліментів на щоденні потреби дитини, яка продовжує навчання), а не права матері на відшкодування половини витрат на навчання, а тому на її думку, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування витрат на навчання дитини, суд застосував норму закону, яка на підлягає застосуванню.

Також зазначає, що резолютивна частина оскаржуваного рішення та повний текст не є ідентичними, оскільки в резолютивній вказано суму до стягнення 35 630 гривень, а в повному тексті 37 011 гривень 74 копійки, а тому вважає, що суд приймав рішення вже не в нарадчій кімнаті, а опісля цього, дораховуючи та уточнюючи те, що вже містилося в позовній заяві.

Крім цього, скаржник вказує, що суд не мав права враховувати викладені у відзиві аргументи та долучені до нього документи в якості доказів, оскільки відповідачем та його представником пропущені строки визначені ч.8 ст.178 ЦПК України.

Від ОСОБА_5 посупила апеляційна скарга на вищевказане рішення суду, в якому відповідач просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування усіх обставин справи. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги як доказ виписку з історії хвороби ОСОБА_5 , оскільки вона оформлена з порушенням правил ведення медичної документації. У відповідності до наказу Міністерства охорони здоров1 я України № 629 від 10.10.2007 року затверджено форму первинної облікової документації № 027-1/0

Також зазначає, що у разі видачі довідки про проведення господарської операції, то в цьому випадку підтвердженням фактичного отримання послуг (виконані маніпуляції) можуть бути такі документи: акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг. Окрім того вказує, що лікарі ортодонти не ведуть історії хвороби, а згідно затвердженого наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 травня 2013 року № 435 ведуть Медичну карту ортодонтичного пацієнта, чого судом помилково не було враховано при вирішенні справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу від імені ОСОБА_3 , просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 просив залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав подану ОСОБА_6 В.В. апеляційну скаргу, просив її задовольнити з мотивів викладених в ній, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_5 до залишення без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18; від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно з частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Як убачається з медичного висновку № 511/14, виданого Тернопільською міською дитячою комунальною лікарнею, ОСОБА_5 хворіє міопією високого ступеню ОК. Має сколіотичну поставу та гіпертрофію мигдаликів ІІ ст. Потребує спец. групи по фізкультурі з 22 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року. (а.с. 14)

Згідно із випискою з історії хвороби, ОСОБА_5 встановлено діагноз: Енгель II (I) . Дистальни прикус, косий прикус. 6 6 і 3 3 по НОМЕР_1 кл. за Енгелем 6 6 3 3. Звуження верхньої та нижньої щелеп. Стертість зубів на 1/3-1/2. Скупленість у фронтальній ділянці. Тортоаномалії. Порушення функції жування. Дисфункція СНЩС. Естетичний ефект. (а.с. 19)

Також у цій довідці зафіксовано, що ОСОБА_5 виконано та оплачено наступні маніпуляції: консультація лікаря-ортодонта, вартістю 1'090 грн.; ОРТО та ТРГ для початкової ортодонтичної діагностики, вартістю 860 грн.; лікування металевою самолікуючою брекет-системою, вартістю 62'500 грн.; лікування артеріальною шиною, вартістю 5'585 грн.

Відповідно до довідки № 13 від 29 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 дійсно знаходилась на прийомі у лікаря стоматолога-ортодонта 20 липня 2018 року. Вартість консультації становила 200 грн. (а.с. 23)

03 липня 2018 року ОСОБА_5 отримала послуги ортоманомограми за що оплатила 150 грн., що підтверджується копією квитанції, виданої 03 липня 2018 року (а.с. 47).

Цього ж дня ОСОБА_5 отримала направлення на реакцію специфічного лейкоцитолізу (РЛЛ) з анестетиками за що оплачено 460 грн. Вказане підтверджується відповідною квитанцією № 303 від 03 липня 2018 року (а.с. 50)

Також, 24 березня 2018 року було придбано оправу для окулярів, вартістю 415 злотих, що на монет здійснення купівлі становило 3'178,48 грн. (а.с. 99).

Установивши, що позивач понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 74 023,48 грн грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача ( 37 011,74 грн ), оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Тому, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що витрати на придбання оправи для окулярів, оплата за послуги ортоманомограми, стоматолога-ортодонта є витратами, пов`язаними з хворобою дитини та розвитком здібностей дитини , що є у розумінні статті 185 СК, додатковими витратами.

Позивач також просила стягнути, як додаткові витрати пов`язані із навчанням дочки у старших класах та витрати понесені з поступленням до вищого учбового закладу, а саме на купівлю планшета, навушників, мобільного телефону та захисного чохла до нього, квитки на проїзд до вступу до університету, консультаційні послуги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ці обставинами не є особливими і такими, що зумовлюють додаткові витрати у розумінні статті 185 ЦК України, з урахуванням особливих здібностей дитини, а також відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 01 листопада 2018 року набула повноліття і не є дитиною. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі за № 638/13860/16-ц.

Також судом першої інстанції визнав необґрунтованими і витрати позивача на літній відпочинок дитини, оскільки вони не зумовлені особливими обставинами. Позивач самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок. Така позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі №761/6939/17.

Викладені доводи в апеляційній скарзі з цього питання є безпідставними. Це позбавляє можливості на відшкодування в порядку статті 185 СК України, такого роду витрати винні покриватись за рахунок сплати відповідачем аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Такі позовні вимоги повинні розглядатися при визначені розміру аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, якою передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Така позиція узгоджується у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296 цс 15 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення додаткових витрат понесених на утримання дитини, а не стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, тобто правовідносини виникли, які регулюються статтею 199 СК України.

В апеляційній інстанції встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 січня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнуто з ОСОБА_5 в її користь аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5 у розмірі 1200 грн., щомісячно і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в цій частині позову невірно визнав мотиви про те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу, оскільки позивачка не ставила вимоги про стягнення аліментів, а тому дане посилання слід виключити з мотивувальної частини. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Не є підставою для скасування рішення суду і доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що текст неповного рішення відрізняється від повного тексту в частині стягненні розміру понесених судових витрат, оскільки суд першої інстанції в повному тексті рішення навів мотиви стягнення понесених додаткових витрат на утримання дитини, це не порушує права та інтереси позивачки та її дочки і ця обставина може бути підставою для виправлення описки чи арифметичної помилки.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги, як доказ виписку із історії хвороби ОСОБА_7 , так як вона оформлена з порушенням правил ведення медичної документації, оскільки сам відповідач не заперечував факт порушення функції жування верхньої та нижньої щелепи у дочки і матеріалами справи доведено понесення додаткових витрат на лікування металевою самолікуючою брекет системою(а.с. 14,19,20, 23, 47,50). Дані медичні довідки не викликають сумніву щодо їх об`єктивності і достовірності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову у стягненні додаткових витрат на утримання дитини.

Враховуючи наведені обставини,виходячи з вимог ст.376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення мотив відмови у частині позову про надання матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання з підстав, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,375, 381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення мотив відмови у частині позову про надання матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання з підстав, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 28 жовтня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.