ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3532/18 Номер провадження 22-ц/814/989/19Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської ТВ.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просивзмінити розмір та спосіб стягнення аліментів, ухвалених рішенням Лубенського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2014 року. В обґрунтування позову вказано, що згідно рішення суду сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, який з урахуванням середньомісячного доходу по Болехівській міській раді складає 1853,35 грн. Вказаний розмір аліментів на даний час є для нього занадто обтяжливим, оскільки в останні роки він офіційно не працює та має нерегулярний дохід. З урахуванням чого просив стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. в місяць.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, матеріальний стан позивача не змінився. Судом враховано, що позивач є працездатним, останнім не надано доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, який, на думку суду, не є завищеним і непосильним для нього, зважаючи також і на ту обставину, що він мешкає з непрацездатними батьками, які мають самостійних дохід у вигляді пенсії.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не заперечує сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн, оскільки він не працевлаштований. Вважає, що розмір аліментів, визначений судом в частці від всіх видів заробітку є для нього занадто обтяжливим, оскільки розмір середньої заробітної плати в його місцевості складає 7413 грн, тому ј частини аліментів складатиме 1853, 35 грн., які він не має можливості сплачувати.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Лубенського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2014 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 березня 2014 року і до досягнення сином повноліття / а.с. 13/.

Статтею 192 СК України, передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 192 СК України у системному зв'язку із положеннями ст. 182 СК України при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов'язаний дотримуватися справедливого балансу інтересів обох сторін та виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини.

Підставами для зміни розміру стягуємих аліментів позивачем зазначено: погіршення його матеріального стану, а також те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, до того його мати є інвалідом ІІ групи.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є працездатним, будь - яких захворювань не має.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.

Як встановлено судом першої інстанції, обставини на які посилається позивач як на погіршення матеріального стану, існували на час визначення розміру аліментів, та судом було враховано, що він не працевлаштований та його матір є інвалідом ІІ групи.

Визначений судовим рішенням розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є таким, що відповідає як найкращім інтересам дитини, та забезпечує її належний фізичний, розумовий та моральний розвиток.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вказує, що оскільки він не працевлаштований та має мінливі доходи, аліменти на утримання сина необхідно визначити в твердій грошовій формі в розмірі 1100 грн., що в свою чергу, відповідає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Чинним законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, однак батьки в межах своїх фінансових можливостей спроможні забезпечити не прожитковий мінімум, а належні умови життя необхідні для розвитку дитини.

Крім того, відповідно до ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно за заявою одержувача.

Як вбачається з матеріалів, відповідач про стягнення аліментів у твердій грошовій формі категорично заперечувала.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що стягнення аліментів у частці від доходу забезпечує більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприяє кращому захисту інтересів дітей, тому зміна способу стягуємих аліментів є недоцільним.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо його неспроможності сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, оскільки він утримує своїх непрацездатних батьків, не знайшли свого підтвердження. Апелянтом не надано доказів, що розмір пенсії, які отримують його непрацездатні батьки не відповідають розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль