ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1004/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/10891/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Молень Ірина Йосифівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2019 року, під головуванням судді Сливки Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_8 07 травня 2019 року пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням.

В обґрунтуванні позову зазначала, що від шлюбу з відповідачем у неї є спільна дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час досягла повноліття, однак навчається на денній формі навчання у Національному університеті «Львівська політехніка». Згідно договору про надання освітніх послуг вартість навчання складає 16500 гривень у рік, які вона (позивач ) сплачує самостійно. При цьому зазначала, що їй відомо, що відповідач ОСОБА_4 офіційно працевлаштований у ТОВ «СЕ Борднетце - Україна». А тому вважає, що у відповідача наявна фінансова можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів на повнолітню дочку до закінчення дочкою навчання або досягнення нею двадцяти трьохрічного віку. Крім цього, зазначає, що оскільки у неї немає можливості самостійно оплачувати навчання дочки, отже із відповідача слід стягнути додаткові витрати, пов`язаних із навчанням дочки у розмірі 38290 гривень, що становить половину суми оплати повної вартості навчання. З цих підстав просила позов задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2019 року позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 аліменти на дочку ОСОБА_9 у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із 07 травня 2019 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_9 двадцяти трьохрічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягало до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням від ОСОБА_10 , в інтересах якої діє адвокат Молень І.Й. поступила апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку щомісячно, скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини ОСОБА_9 , яка продовжує навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_9 двадцяти трьох річного віку. В іншій частині - рішення залишити в силі.

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що що в даному випадку наявні усі зазначені необхідні юридичні факти для виникнення обов`язку у батька утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, зокрема: потреба повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі матеріальної допомоги (а саме, значні витрати, пов`язані з навчанням: оплата за навчання, проїзд, витрати на особисті потреби та проживання), а також наявна у відповідача достатня можливість надавати належну матеріальну допомогу повнолітній дитині (а саме, достатній дохід).

Позивачка зазначає, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить - 76580 гривень, вартість навчання за перший курс (2018/2019 роки) складає 16500 гривень; за другий курс навчання (2019/2020 роки) - 18150 гривень; за третій курс (2020/2021 роки) - 19960 гривень; за четвертий курс (2021-2022 роки) - 21970 гривень. Вартість за перший рік навчання позивач сплатила самостійно в сумі 16 500 грн., за другий курс в сумі 18150,00 грн.

Вказує, що за період навчання доньки у Національному університеті «Львівська політехніка» позивач ОСОБА_10 регулярно перераховувала на рахунок ОСОБА_9 значні кошти на її особисті потреби та витрати, що в середньому на місяць становить 1245,00 грн., а також витратила на проїзд залізничним транспортом в середньому на місяць - 149,93 грн, а також понесені значні витрати на орендну кімнати у квартирі АДРЕСА_1 , за що нею за період березень 2019 року по серпень 2019 року оплачено 10 847,00 грн. Вважає, що ці обставини є достатніми для винекнення обовязку у батька утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання після досягнення повноліття, та надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_11 двадцятитрьохрічного віку.

Крім цього, у доводах апеляційної скарги, позивачка зазначає, що перебування у відповідача на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружини ОСОБА_13 , не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї іншої дитини ОСОБА_9 та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному законом, що не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх дітей, що передбачено у позиції Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі за №355/511/17.

Від ОСОБА_4 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просить апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема вважає оспорюване рішення законним та обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права, котрі підлягали застосуванню, та із дотриманням норм процесуального права, у відповідності до завдань цивільного судочинства та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зазначає, що додатково подані позивачем письмові докази не відповідають встановленим статтями 76-80 ЦПК України вимогам щодо належності, достатності та достовірності доказів, на підставі яких підлягають встановленню обставини, що входять до предмету доказування у даній справі.

Вказує, що позивачем не надано жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу на підтвердження укладення позивачем чи повнолітньою дочкою правочинів (договорів) оренди житла з метою проживання повнолітньої дочки у період такого навчання у Національному університеті «Львівська політехніка». Копіями дублікатів квитанцій про перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_14 в АТ КБ ПриватБанк із зазначенням призначення платежу «перевод на карту ПриватБанка» підтверджується виключно обставина переказу коштів позивачем на картку ПриватБанку фізичної особи ОСОБА_14 у період з березня 2019 року по серпень 2019 року, та не встановлюється обставина понесення позивачем витрат та використання таких коштів на потреби, що пов`язані із продовженням навчанням повнолітньої дочки, зокрема її проживанням на період навчання.

Окрім того, сторона відповідача вважає безпідставними посилання позивача на викладену у постанові від 07 листопада 2018 р. у справі № 355/511/17 позицію Верховного Суду, як таку, що підлягає застосуванню судом у даній справі, оскільки зміст її викладено в іншій на відміну від постанові редакції

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_10 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка ОСОБА_15 продовжує навчатися у Національному університеті «Львівська політехніка», потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надати та відсутність правових підстав для задоволення додаткових витрат понесених на навчання, проїзд до місця навчання, проживання в орендованій квартирі та на особисті потреби.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційна інстанція, так як вони грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З аналізу змісту наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, пунктом 2 частини 1 зазначеної статті визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Частиною другої статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З огляду на викладене, однією із обовязкових умов, за яких можливе покладення на батьків обовязків по утриманню повнолітньої дитини є їх спроможність надавати таку допомогу. Вимоги про стягнення аліментів на користь повнолітніх дітей, які продовжують навчання підлягають задоволенню тільки при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, та такі обставини повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_10 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 грудня 2007 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 26 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №931 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України від 26 грудня 2007 року).

Від шлюбу сторін, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_9 , , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 19 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради.

З копії договору №152-2 від 04 серпня 2018 року про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, укладеного між Національним університетом «Львівська політехніка» та ОСОБА_10 убачається, що ОСОБА_16 навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за спеціальністю 191 Архітектура та містобудування на денній формі навчання, освітній ступінь - бакалавр, тривалістю навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить - 76580 гривень, вартість навчання за перший курс (2018/2019 роки) складає 16500 гривень; за другий курс навчання (2019/2020 роки) - 18150 гривень; за третій курс (2020/2021 роки) - 19960 гривень; за четвертий курс (2021-2022 роки) - 21970 гривень.

Із наявної у матеріалах справи копії квитанції №0.0..1 виданої відділенням «Мелодія» Тернопільської філії АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що 08 серпня 2018 року позивач ОСОБА_10 сплатила на рахунок Національного університету «Львівська політехніка» кошти з призначенням платежу «оплата за навчання ОСОБА_9 » у сумі 16500 гривень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182, 198, 199,200 СК України, дійшли правильного висновку про те, що повнолітня ОСОБА_16 у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість її батько, ОСОБА_4 , такої допомоги не надає, маючи при цьому змогу та обов`язок її надавати.

Так, згідно довідки №175-1 виданої 27 червня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна», ОСОБА_4 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» на посаді водія навантажувача підвідділу складського господарств відділу логістики з 23 травня 2016 року по даний час, з посадовим окладом 8555 гривень.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 25 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 25 вересня 2011 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_17

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_12 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №68 від 13 січня 2015 року).

Як убачається із довідки №178 виданої 21 листопада 2017 року Лікарсько-консультативною комісією Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні, син - ОСОБА_12 , перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із захворюванням (код за МКХ-10 №10.0, К 82.2.), та з 03 січня 2018 року потребує домашнього догляду.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначанні розміру аліментів, суд взяв до уваги матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатну дружину, взяв до уваги стан здоров`я сина, враховані вартість навчання, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, навівши в рішенні мотиви розміру стягнення аліментів.

Такі позиції узгоджуються із постановами Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі за №346/103/17; від 19 червня 2019 року у справі за №666/1408/16-ц ; від 28 серпня 2019 року у справі за №382/242/17-ц; від 26 червня 2019 року у справі за №199/9339/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 185 СК Українитой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей або тяжкої хвороби. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травняя2019 року у справі за №686/19036/17).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, якою передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Така позиція узгоджується у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296 цс 15 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц.

Враховуючи положення статей 180, 181, 185 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення половини сплачених позивачем коштів на навчання дочки, понесені витрати на проїзд до навчального закладу, проживання на квартирі, особливі потреби, відсутні. Такі витрати були викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у звязку з бажанням навчатися у вищому навчальному закладі і понесені витрати зараховуються до надання матеріальної допомоги у спосіб сплати аліментів. При цьому, судом взято до уваги, що звернення позивача до суду із зазначеними вимогами відбулося 07 травня 2019 року, тобто в день досягнення дочкою ОСОБА_11 повноліття та в період поступлення на навчання до Національного університету Львівська політехніка. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі за №622/373/16-ц.

З цими доводами погодилася і представник позивача в апеляційній інстанції, яка просила судову інстанції рішення суду в частині відмови про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки залишити без змін.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу статті 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при визначенні розміру стягнення аліментів не врахував матеріальне становище позивачки - безпідставні, оскільки розмір аліментів визначено судом з урахуванням всіх обставин справи, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення, що відповідач є працездатним, після сплати аліментів на утримання дитини має середньомісячний дохід, який дозволяє надати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, що навчається і потребує у зв`язку з цим допомоги, у розмірі 1/6 частки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки доказам у справі, а саме довідці навчального закладу, у яких зазначено дату закінчення навчання позивача, надання освітніх послуг за навчання до 2022 року не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду, оскільки вказані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з розміром стягнених аліментів, зводяться до необхідності переоцінки доказів, спростованих судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Судове рішення першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Молень Ірина Йосифівна залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 01 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи