Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1024/18 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 34 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 275/1024/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПРИНТЕР ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «Компанія СТВ Груп», ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПРИНТЕР ЦЕНТР» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Лівочки Л.І. в смт. Брусилів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ТОВ «СПРИНТЕР ЦЕНТР» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з відповідача 48183,15 грн. матеріальної шкоди, вартість автотоварознавчого дослідження про визначення розміру матеріального збитку -1500 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 09 грудня 2017 року о 10 годині 40 хвилин на трасі Житомир-Сквира, 54 км, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volkswagen-Golf", д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 та транспортного засобу марки "ТАТА LPT 613", д.н.з НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , який перебуває у трудових відносинах з ТОВ " Спринтер Центр".

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.03.2018 року, яка вступила в законну силу, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано матеріальної шкоди транспортному засобу, який належить ТОВ "Компанія СТВ Груп" на праві приватної власності, але перебуває у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер Центр" у відповідності до договору оренди №17А-17 від 01.03.2017 р., укладеного між ТОВ "Спринтер Центр" та ТОВ "Компанія СТВ Груп". Відповідно до висновку експерта, автомобілю марки "ТАТА LPT 613" д.н.з НОМЕР_2 завдано матеріального збитку на суму 48183,15 грн., вартість автотоварознавчого дослідження про визначення розміру матеріального збитку склала 1500 грн.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «СПРИНТЕР ЦЕНТР», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що районний суд безпідставно прийняв рішення у відповідності до тлумачення цивільного законодавства в одній судовій справі, прийнятій Великою Палатою Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, при тому, що існують прямо протилежні за своїми висновками постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, зокрема і від 26 жовтня 2016 року у справі 6-954цс16.

Посилаючись на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

В суді апеляційної інстанції представник позивача Ковбаса Г.М. доводи апеляційної скарги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному в ній.

Інші учасники процесу до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Зазначені обставини не перешкоджають розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді, факт звернення до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування та відмови у виплаті цього відшкодування не довів, а одразу звернувся до винної особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, що суперечить меті інституту страхування.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 09.12.2017 року о 11 год. 20 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Volkswagen- Golf" д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись на автомобільній дорозі Житомир-Сквира, поблизу с.Любимівка Андрушівського району Житомирської області в напрямку м. Житомира, здійснюючи обгін автобуса, виїхав на зустрічну смугу, де не впоравшись з керуванням, скоїв зіткнення з автомобілем ТАТА д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався по зустрічній смузі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.03.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 35).

Крім цього встановлено, що автомобіль ТАТА д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ "Компанія СТВ Груп", проте перебуває в оренді у позивача.

Відповідно до висновку № 7 автотоварознавчого дослідження від 09.01.2018 року, проведеного судовим експертом Кудинським В. ОСОБА_3 , розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки "ТАТА LPT 613" д.н.з НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП складає 31967грн. 94 коп., а вартість відновлювального ремонту складає 48183,15 гривень (а.с.18-32). Вартість вказаного дослідження склала 1500 гривень (а.с.34).

Судом встановлено і те, що транспортний засіб "Volkswagen- Golf" д.н.з. НОМЕР_1 та причіп, яким керував відповідач ОСОБА_1 був застрахований в ТДВ "Страхова компанія "Домінанта", що підтверджується копіями полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4208515 від 21.05.2017 року та №АМ/2316693 від 07.11.2017 року.

Із заяви адресованої ТДВ "Страхове товариство" Домінанта" від 07.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 09.12.2017 року повідомив страховика телефоном прямої лінії, заявка № 5661, про настання страхового випадку, і просив документально підтвердити факт його звернення (а.с. 56).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ДТП) (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон визначає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, у підпункті 33.1.4 Закону визначено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 «ґ» пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З наведеного слідує, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування не може бути покладено на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позивач вимагав відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, аргументи апеляційної скарги, що шкода має бути відшкодована тільки заподіювачем у повному обсязі, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту, є необґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення закону.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано усі обставини справи, надано їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПРИНТЕР ЦЕНТР» залишити без задоволення.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.10.2019.

Головуючий Судді