МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. Справа №760/1534/18

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Тандира О.В.,

із секретарем судового засідання Прокопчук О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт. Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Солом'янської районної державної адміністрації у м. Києві про зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач) в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, (далі - відповідач-1), Солом'янської районної державної адміністрації у м. Києві (далі - Солом'янська РДА, відповідач-2), в якому вказала, що вона та ОСОБА_3, не перебувають у зареєстрованому шлюбі, але мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час відповідач-1 проживає окремо. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З приводу участі батька у вихованні дитини у позивача з відповідачем-1 виник спір.

22.11.2017 року Службою у справах дітей Солом'янської РДА у м. Києві було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення місця проживання та призначення порядку участі батька у вихованні малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За результатами засідання комісії розпорядженням Солом'янської РДА м. Києва за № 851 від 01.12.2017 року відповідно до якого було встановлено порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком кожної суботи на неділі з 09.00 до 16.00, половина осінніх, зимових та весняних канікул, та один місяць влітку для сумісного відпочинку за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Позивач вважає, що дане розпорядження, яким встановлено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суперечить інтересам як самої дитини так і позивача.

Позивач бажає, щоб батько теж приймав участь у вихованні сина не тільки на вихідних, а по буднях, а тому, посилаючись на ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159 СК України, просила суд змінити способи участі відповідача-1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначеного розпорядженням Солом'янської районної в місті Києві РДА від 01.12.2017 року №851 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином», та встановити новий графік побачень:

- перший тиждень місяця: субота з 8.30 по 16.30, понеділок, середа з 13.00 по 18.00;

- другий тиждень місяця: неділя з 9.00 по 16.00, вівторок, четвер з 8.30 по 13.00;

- третій тиждень місяця: субота з 8.30 по 16.30, середа, п'ятниця з 13.00 по 18.00;

- четвертий тиждень місяця: неділя 9.00 по 16.00, вівторок, четвер з 8.30 по 13.00;

- п'ятий тиждень місяця: субота з 8.30 по 16.30, понеділок, середа з 13.00 по 18.00.

Час та місце щорічного літнього спільного відпочинку батька з дитиною без участі матері, спільне проведення половини осінніх, зимових, весняних канікул без участі матері, встановлюється за письмовою домовленістю позивача і відповідача-1, за умови, що інші сторонні особи (дружина, коханка, друзі, тощо) не будуть займатися вихованням, спілкуватися та відпочивати разом з дитиною.

Ухвалою суду від 06.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_1, прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, відповідачу-2 було продовжено строк на подання відзиву позовну заяву ОСОБА_1

Ухвалою суду від 25.10.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, позивачу встановлено строк на подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року після проведення необхідних підготовчих дій судом було закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.12.2018 зобов'язано відповідача-2 згідно ст. 19 СК України подати письмовий висновок щодо розв'язання даного спору.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі. Вказав, що дійсно мав місце конфлікт у відповідача-1 та позивача щодо участі батька у спілкуванні та вихованні з дитиною, через створення позивачем перешкод у побаченнях відповідача-1 та його сина. Після цього він звернувся до компетентних органів щодо встановлення графіку побачень. Солом'янською РДА у м. Києві, після вивчення всіх обставин справи було ухвалено рішення та встановлено графік його побачень з дитиною. Вказаний графік у повні мірі відповідає інтересам дитини. Позивач була присутня на засіданні комісії, та їй було роз'яснено право оскаржити ухвалене рішення, чим вона не скористалась. Відповідач-1 вказує, що встановлений відповідачем-2 графік спілкування з дитиною жодним чином не порушує прав позивача-1, оскільки батьку встановлені лише вихідні дні для побачень із дитиною. Також вказаний графік не порушує прав дитини. Більше того, запропонований у позовній заяві позивачем графік побачень батька з дитиною є невиконуваним та порушить права відповідача-1, оскільки, наприклад, побачення по будням з 8.30 до 13.00 не є можливими так як дитина у цей час перебуває на заняттях у школі.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

На виконання вимог вказаних правових норм, а також пункту 73 Порядку (далі - Порядок) провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, орган опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації 12.10.2017 прийняв до розгляду заяву відповідача-1 про визначення порядку способів його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

27.11.2018 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом'якській РДА у місті Києві зазначене питання розглянуто у присутності обох батьків. Позивач запропонувала наступний графік спілкування батька з сином, а саме, кожного понеділка, середи, п'ятниці з 13.00 до 18.00 , кожного вівторка та четверга з 08.30 до 13.00 год., кожної суботи з 08.30 год. та кожної неділі з 09.00 до 16.00. Стосовно проведення спільного відпочинку під час канікул та влітку заперечень не мала та пропонувала врегулювати за домовленістю з відповідачем-1.

За результатами розгляду зазначеного питання було прийнято рішення визначити порядок участі відповідача-1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, щомісяця кожної суботи та неділі з 09.00 до 16.00, половина осінніх, зимових та весняних канікул та один місяць влітку для сумісного відпочинку, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та оголошено батькам на засіданні комісії. Позивач не висловила будь яких заперечень проти прийнятого комісією рішення.

01.12.2017 року ухвалено розпорядження Солом'янської в місті Києві РДА №851 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином», яке представник позивача отримав зазначене рішення у порядку ч. 2 ст. 19 СК України не оскаржував.

Відповідач-2 вважає розпорядження Солом'янської районної в місті Києві РДА від 01.12.2017 року №851 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини та жодним чином не порушує права позивача, оскільки позивач не наводить жодних аргументів та доказів на спростування вказаного.

Заперечуючи проти позиції відповідачів позивач подала заперечення на відзив, в якому вказала, що рішенням органу опіки і піклування щодо визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини порушує права позивача щодо спілкування та виховання своєї дитини. Вказане рішення ухвалено з порушенням Закону України «Про охорону дитинства» та без вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, та інших обставин, які мають істотне значення, що і стало підставою його оскарження.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги за позовом підтримали, просили його задовольнити із вказаних вище підстав.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили та просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, та ОСОБА_3, проживали разом по жовтень 2012 року без реєстрації шлюбу, та мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 11).

Після роз'їзду батьків син ОСОБА_5 залишився проживати з матір'ю.

Внаслідок конфлікту між позивачем та відповідачем-1 щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні, відповідач-1 11.10.2017 року звернувся до органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою та просив визначити такий спосіб його участі у вихованні малолітнього, а саме, 1-ї та 3-ї суботи та кожної неділі з 09.00 до 16.00, половину осінніх, зимових та весняних канікул та один місяць влітку для сумісного відпочинку з сином, необмежене спілкування засобами зв'язку (а.с. 86-94).

27.11.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації (далі-комісія) зазначене питання розглянуто у присутності обох батьків. ОСОБА_1, заперечувала чинення перешкод у спілкуванні сина з батьком, запропонувала наступний графік побачень: понеділок, середа, п'ятниця з 13.00 до 18.00, вівторок та четвер з 08.30 до 13.00, субота з 08.30 до 16.30, неділя з 09.00 до 16.00. Стосовно проведення спільного відпочинку під час канікул та влітку заперечень не мала та пропонувала врегулювати за домовленістю (а.с.104-105, 110).

За результатами розгляду зазначеного питання було прийнято рішення визначити порядок участі відповідача-1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_5, щомісяця кожної суботи та неділі з 09.00 до 16.00, половина осінніх, зимових та весняних канікул та один місяць влітку для сумісного відпочинку, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та оголошено батькам на засіданні комісії. Позивач не висловила будь яких заперечень проти прийнятого комісією рішення (а.с. 159).

01.12.2017 року підготовлено розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №851 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» (а.с. 48). 04.12.2017 року представник позивача адвокат ОСОБА_2, отримав копію зазначеного розпорядження. Позивач вказане рішення не оскаржувала.

Відповідно до інформації середньої загальноосвітньої школи №166 м. Києва від 09.10.2018 року ОСОБА_5 навчається в 1-А класі. Заняття розпочинаються о 08.30, закінчуються об 11.55 або 12.55. ОСОБА_5 відвідує групу продовженого дня з 13.00 до 18.00 згідно заяви ОСОБА_1, та наказу СЗШ №166 від 03.09.2018 року. ОСОБА_5 не відвідує гуртки, які працюють у школі (а.с. 141).

ОСОБА_3, заперечує щодо зміни регламенту. Повідомив, що встановлений органом опіки та піклування регламент ОСОБА_1 не виконує, жодного разу він з сином не зустрічався згідно визначеного графіку, на канікули не забирав. ОСОБА_3, працює, матеріально забезпечений, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, купує для дитини продукти харчування, одяг взуття. Мешкає за вищевказаною адресою, де відповідно до акта обстеження умов проживання від 03.10.2017 року, складеного головою та депутатом Ясногородської селищної ради, головою правління СТ «ДІО груп», житло відповідає нормам проживання, стан житла задовільний. У бесіді з працівниками служби 31.08.2017 року хлопчик повідомив, що любить маму і тата, із задоволенням проводить час з батьком та чекає коли йому виповниться 10 років, щоб він мав змогу самостійно вирішити з ким йому проживати. Після цієї дати провести бесіду з малолітнім не виявилось можливим, оскільки мати дитини не забезпечила явку ОСОБА_5 до служби (а.с. 141).

Відповідно до довідки Міського центру дитини служби у справах дітей та сім'ї Київської міської державної адміністрації (далі-Центр) від 07.11.2017 №215, мати дитини, ОСОБА_1, відмовилась від проведення бесіди психолога з малолітнім ОСОБА_5 з вказаного питання та підготовки відповідного висновку.

Згідно з довідкою Центру від 31.01.2019 №069010-40 проведення діагностики ОСОБА_5, не є можливим, враховуючи відмову ОСОБА_1, та умови роботи спеціалістів Центру.

Відповідно до заяви ОСОБА_1, до служби від 06.02.2019 року її позиція щодо способів участі батька у вихованні сина залишається тією ж, що і у позовних вимогах. Мати дитини вважала свою присутність на засіданні комісії не доцільною.

Згідно висновку органу опіки і піклування Солом'янської у м. Києві РДА від 19.02.2019 року №108-2063, виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів малолітнього, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне залишити без змін встановлений попередньо органом опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, кожної суботи та неділі з 09.00 до 16.00, половина осінніх, зимових, весняних канікул та один місяць влітку для сумісного відпочинку за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 16 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення), встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)).

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", № 31111/04, 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа "Мамчур проти України" № 10383/09, 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як передбачено статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Так, суд вважає, що в ході судового розгляду не було встановлено, що ухваленим розпорядженням органу опіки та піклування, яким визначено способи участі батька ОСОБА_3, у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5, жодним чином права позивача не порушуються.

Позивачем на обґрунтування своїх вимог не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач не виконує встановлений графік побачень або ж чинить перешкоди матері у спілкуванні з сином, а відтак відсутні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

Встановлений органом опіки та піклування порядок спілкування батька з дитиною є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає інтересам дитини та не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини. Підстав для непогодження із висновком органу опіки і піклування щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею суд не вбачає.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у разі відмови у позові стягненню з відповідача не підлягають та покладаються на позивачів.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 206, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Солом'янської районної державної адміністрації у м. Києві, про зміну способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1.

ОСОБА_3 - адреса: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_2.

Солом'янська районна державна адміністрація у м. Києві - адреса: пр-т. Повітрофлотський, 41, м. Київ, 03020; .

Суддя О.В. Тандир