Справа № 127/3821/18
Провадження № 22-ц/801/862/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 рокуСправа № 127/3821/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

Секретар: Огородник В.О.

За участю: позивача ОСОБА_1 ; представника відповідача - адвоката Івченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів і моральної шкоди,

Рішення ухвалив суддя Федчишен С.А.

Рішення ухвалено в м. Вінниці

Повний текст рішення складено 5 березня 2019 року,

Встановив:

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів і моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2008 року він працював у відповідача на різних посадах, остання посада - провідний інженер. На даний час є відкрите провадження № 128/3282/16ц з питань зміни дати звільнення, вимушеного прогулу за невірно оформлену трудову книжку і вимог повернення компенсаційних коштів по справі № 128/4727/14ц. Він звільнений з роботи, але отримавши невірно оформлену трудову книжку, недоотримавши кошти у тому числі, що нараховані згідно рішення суду, не може працевлаштуватися, провести перерахунок пенсії. При нарахуванні йому пенсії з вини відповідача йому зменшено страховий стаж, що впливає на розмір коштів. Середня заробітна плата, що розрахована згідно довідок наданих відповідачем в інших справах, і, відповідно, сума позову з урахуванням обов`язкових платежів (ЄСВ) до ПФУ потребує коригування після отримання від відповідача розрахункових листів по справі № 128/616/16ц. Преюдиційно судовими справами доведено, що вимушений прогул через (не) звільнення позивача з роботи та невидачу трудової книжки відбулися з вини роботодавця. Вінницький районний суд стягнув з відповідача на його користь кошти по справах: № 203-180-2012 стягнуто 42 780,45 грн.; № 128-1539-2013ц стягнуто 12 396,85 грн.; № 4727-14р. стягнуто 83 261,78 грн.; № 128/616/16ц стягнуто 98784,75 грн. Зазначені кошти відповідач частина, із значним запізненням виплатив позивачу, але до Пенсійного фонду податки не перераховував, ЄСВ не сплачував, чим наніс позивачу значні збитки. Пенсійний фонд не врахував стаж та кошти вимушеного прогулу, що значно вплинуло на розмір його пенсії. Всі ці обставини, крім матеріальної, спричиняє йому моральну шкоду, оскільки розмір пенсії незначний, а за відсутності трудової книжки він не може працевлаштуватися, сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі, через що він переніс інсульт, моральну страждання до цих пір тривають. Через свідомо зроблені помилки в його трудовій книжці, йому не можуть перерахувати розмір пенсії. Відповідачем порушено право на перерахунок пенсії, на повне та вчасне отримання коштів, згідно судового рішення з урахуванням інфляції.

29 березня 2013 року він звернувся до відповідача із заявою про видачу йому довідки для перерахунку пенсії, однак той відмовив. Згідно п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для перерахунку пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про дохід видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей. Довідка видана не була, що є порушенням.

Заяву про звільнення з роботи він подав в 2013 році. Судові провадження відповідач затягував. В 2015 році станом на 2013 рік суд стягнув з відповідача кошти, які відповідач виплатив йому аж 17 травня 2016 року. Через затримку і неподання звітності відповідачем до ПФУ, йому не враховано стаж і кошти, що значно впливає на розмір пенсії.

Окрім того, за період 2011-2018 років неодноразово підвищувалися посадові оклади працівникам, індексувалися і пенсії, проте зазначені підвищення до нього відповідачем не враховувалися. При відсутності перерахунку пенсії з 2012 року з вини відповідача йому протиправно занижено її розмір на 1 731,52 грн., у зв`язку з чим він щомісяця протягом 4-х років недоотримував належні йому суми пенсії і не отримував доходу, який мав би у разі, якби його право на отримання пенсії в установленому законом розмірі не було порушено відповідачем, який не перераховував єдиного внеску до пенсійного фонду.

З метою проведення перерахунку пенсії 22 січня 2018 року він отримав в Управлінні Пенсійного фонду довідку з сумами відрахувань із заробітної плати у пенсійний фонд і з`ясував, що за 2012-2018 роки відповідач не сплатив податки за нього до пенсійного фонду. Так як відповідач подавав невірні відомості до пенсійного фонду, він вважає, що відповідач повинен здійснити перерахунок ЄСВ на його пенсійний рахунок та подати Пенсійному фонду України скасовуючі документи нові достовірні відомості згідно законодавства України.

Пенсійний фонд України листом від 12 червня 2012 року за № 13484/03-30 щодо нарахування ЄСВ на суму зарплати, нарахованої згідно з рішенням суду повідомив, що «… ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» передбачено, що для осіб, яким згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення доходу на кількість місяців, за які він нарахований. «… Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким нараховано дохід згідно з рішенням суду - за вимушений прогул».

Згідно листа ДФС від 4 серпня 2017 року за № 1502/6/99-99-13-02-03-15/ІПК обчислення та нарахування ЄСВ працівникам, що отримують дохід згідно рішення суду, розраховуються шляхом ділення виплаченого доходу на кількість місяців, за які він нарахований. Тобто, в судових рішеннях № 203/180/12ц, № 128-1539/13ц, № 128-4727/14 і № 128-616/16ц суди не зазначили про необхідність утримання ЄСВ так як суми коштів утримання податків уже ними враховані при визначенні нарахувань згідно довідок відповідача.

Неправомірні дії відповідача щодо сплати коштів за час вимушеного прогулу призвели до несплати відповідачем йому у повному обсязі щомісячних страхових внесків до пенсійного фонду України і зменшення його страхового стажу на 7 років, що суттєво вплинуло на розмір пенсії.

Відповідач злочинно і свідомо затягує виконання судових рішень, не бажає виконати рішення суду. Відкрите провадження в лютому 2016 року, рішення суду першої інстанції 8 липня 2016 року, станом на 20 квітня 2013 року, рішення суду апеляційної інстанції від 1 грудня 2016 року. Термін затягування провадження 1 рік 11 місяців, сума коштів до сплати згідно рішення суду - 98 967,75 грн. на цей час оплата повністю не проведена, а інфляція галопуюче триває, що шкодить йому і є підставою згідно статті 43 ГПК України, вжити заходів для запобігання злісним зловживанням процесуальними правами і судовими диверсіями відповідача.

Із загальної суми йому на банківську картку 25 січня 2018 року перераховано кошти в сумі 73 941,10 грн., з яких комісія становить 369,71 грн., недонараховано, тобто, станом на 19 лютого 2018 року існує борг в сумі 25 026,55 грн.

В наданих відповідачем квитанціях (є в справах № 128/4727 та 616/16ц) зазначено, що відповідач перераховував йому «чисті» кошти згідно рішень судів, а не врахував комісійні.

По справі № 128/4727 із загальної суми 81 261,68 грн. позивачу перераховано через кошти в сумі, але яка з них комісія невідомо. По справах № 180 і № 1539 інформація теж відсутня, так як перерахування були хаотичні і не всі. У бухгалтерії відповідача є така інформація і суд може зобов`язати його провести розрахунки.

По справі № 128/616/16ц із загальної суми 98 967,65 грн. йому на банківську картку перераховано через Приватбанк кошти в сумі 73 941,10 грн., з них комісія становить 369,71 грн.. Недонараховано 25 026,55 грн. Провадження відкрито в лютому 2016 року, рішення суду першої інстанції - 8 липня 2016 року станом на 20 квітня 2013 року, рішення апеляційної інстанції - від 1 грудня 2016 року.

Також позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, компенсація до вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 3 Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та моральна шкода на підставі статті 237-1 КЗпП України, згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-788цс16 в тому, що невиконання рішення суду є підставою для покладення на власника відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь період невиплати.

Оскільки обов`язок по виплатам коштів лежить на організації, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, то він пропонує відповідачу надати розрахунки або спростувати його.

Такі протиправні дії відповідача завдали йому непоправимої моральної шкоди, внаслідок чого у нього розвинулися у гострій формі гіпертонічна хвороба та серцеві розлади, які призвели до психологічних розладів, інсульту, він став інвалідом. Такими протизаконними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 15 000 грн. Він не мав можливості тривалий час без вірно оформленої трудової книжки, повноцінно працевлаштуватися, встановити істину у справі, по цій причині і захворів, втратив значні кошти, час, сили, здоров`я та зазнав переживань і хвороб, мав інсульт, став інвалідом.

Тому позивач в своєму позові просив: зобов`язати відповідача згідно вимог законодавства, усунути порушення його соціального права шляхом одночасної подачі до Управління пенсійного фонду м. Вінниці необхідних скасовуючих документів по звітності з ЄСВ щодо виявлених недостовірних відомостей про нього та початкових документів із зазначеними вірними відомостями на нього з пояснювальною запискою щодо зміни відомостей відповідно до листів ПФУ від 12 червня 2012 року № 13484/03-30 «щодо нарахування ЄСВ на суму нарахованої згідно з рішенням суду» та ДФС від 4 серпня 2018 року № 1502/6/99-99-13-02-03-15/ІПК про нарахування ЄСВ згідно з рішеннями судів;

зобов`язати відповідача оподаткувати на обов`язкове державне соціальне страхування відповідно до чинного законодавства нарахованих та частково виплачених йому коштів на підставі рішень судових справ Вінницького районного суду: № 203-180-12-ц, № 180-1539-13-ц, № 180-4727-14-ц, № 128/616/16-ц визначити в рішенні суду, що виплата ЄСВ за 2012-2018 роки повинна розбиватися по місяцях, а не разово, так як стаж враховуватися має за весь період вимушеного прогулу з 2011 року;

нарахувати суми коштів, згідно судових рішень до даних персоніфікованого обліку пенсійного фонду ОСОБА_1 . за 2012-2018 роки та зобов`язати відповідача провести розрахунок нанесеної йому шкоди через вчасно не перераховану, непроіндексовану пенсію за зазначений період, стягнути з відповідача кошти недовиплат. Включити в місячну звітність по ПФУ за роки вимушеного прогулу дані про суми виплат в розрізі кожного місяця прогулу;

стягнути з відповідача на його користь кошти за затримку виконання судових рішень згідно розрахунків по справі № 128/616/16-ц станом на 5 лютого 2018 року, а саме кошти: 32 719,09 грн. - інфляційні збитки за період затримки виконання рішення суду, 3 % річних із простроченої суми - 3 636 грн. Невиконання рішення суду про стягнення невиплаченої заробітної плати є підставою для покладення відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно розрахунків по ст. 117 КЗпП України розмір компенсаційних коштів (за період затримки виплат) за 477 днів (8 липня 2016 року - 5 лютого 2018 року) становить 104 524 грн.;

стягнути з відповідача на його користь кошти недоплат згідно судових рішень по справах: № 203/180/12, № 128/1539/13, № 128/4727/14, № 138/616/16-ц (сума коштів буде визначена після отримання від відповідача довідки про перерахування коштів вимушеного прогулу;

стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. відповідно до статті 237-1 КЗпП України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів і моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме: 1). зобов`язати відповідача оподаткувати на обов`язкове державне соціальне страхування виплачених йому коштів на підставі судових рішень Вінницького районного суду: № 203-180-12-ц, № 180-1539-13-ц за 2012 рік, згідно уточненого розрахунку на 7 лютого 2019 року; 2). донарахувати суми коштів згідно судових рішень до даних персоніфікованого обліку пенсійного фонду ОСОБА_1 за 2012-2018 роки; 3). стягнути з відповідача на його користь кошти недоплат - комісійні по справі № 128/616/16ц в сумі 369,71 грн. коштів недонарахованих станом на 5 березня 2018 року по справі № 616/16ц в сумі недонарахованих 25 026,55 грн.; 4). стягнути з відповідача на його користь недоплати (недонарахованої) пенсії з 2012 року по 2018 рік у розмірі 298 588,32 грн.; 5). стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Зазначив, що з рішенням суду він повністю не погоджується, оскільки воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з явним порушенням норм матеріального та процесуального права, в умовах недоведеності обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, неправильною оцінкою доданих ним доказів та не витребуваних належним чином доказів у відповідача і з пенсійного фонду України.

Відповідач ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити із зазначених в ній підстав.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення і рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2013 року, визнано незаконним і скасовано наказ № 288/к від 14 грудня 2011 року ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» про звільнення з посади інженера з охорони праці № 07 ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на посаді провідного інженера з охорони праці № 07. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33 780,45 грн., 3 000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди і 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу (том 1 а. с. 98-101).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 3 грудня 2013 року стягнуто з ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 9 896,85 грн., 1 500 грн. моральної шкоди і 1 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 12 396,85 грн. (том 1 а. с. 102-105).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 3 грудня 2013 року змінено. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника в сумі 5 988,78 грн., 1 500,00 грн. моральної шкоди, 1 000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 8 499,78 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року зобов`язано ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України після закінчення відпустки строком в 27 календарних днів (за період з 2012-2013 р.р.). з 20 травня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 оплату відпускних за 27 календарних днів в розмірі 3 365,55 грн. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 9 195,78 грн. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 оплату за час затримки розрахунку за 499 днів на суму 62 200,35 грн. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду частково на суму 1 000,00 грн. (том 1 а. с. 106-109).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року скасовано, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року залишено в силі.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 8 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 1 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року, змінено дату звільнення ОСОБА_1 з роботи в ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» з 20 травня 2013 року на день повернення трудової книжки - 17 травня 2016 року. Зобов`язано ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про дату звільнення з 20 травня 2013 року на 17 травня 2016 року. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 кошти за час затримки трудової книжки та вимушеного прогулу за період з 20 травня 2013 року по день повернення трудової книжки - 17 травня 2016 року в розмірі 91 617,75 грн. з відрахуванням всіх належних виплат на обов`язкові платежі та збори. Стягнуто з ПАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000, 00 грн. та 4 350,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позовних про зобов`язання відповідача подати Управлінню пенсійного фонду м. Вінниці необхідні скасовуючі документи по звітності з ЄСВ та зобов`язання відповідача оподаткувати нараховані і частково виплачені кошти на підставі рішень судових справ № 230-180-12-ц, № 180-1539-13-ц, № 180-4727-14-ц, № 128/616/16-ц та нарахувати суми коштів, згідно вказаних рішень до даних персоніфікованого обліку пенсійного фонду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обраний невірний спосіб захисту прав, оскільки згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Проте, позивач у судовому засіданні не довів про своє звернення до уповноважених органів з приводу проведення перевірки достовірності відомостей про нього як про застраховану особу, а також не довів, що відносно відповідача виносився припис на усунення таких порушень. Крім цього, відповідач, як роботодавець, а позивач, як працівник, не позбавлені можливості укласти угоду (письмову чи усну) про внесення працівником внеску, нарахованого з виплаченої йому за рішенням суду суми, до каси роботодавця з наступним перерахуванням страхувальником цієї суми до органу доходів і зборів.

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно вимог частин 1 і 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина 1).

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина 2).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як свідчать судові рішення по справах, на які посилається позивач у своєму позові, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судами були враховані у сукупності наведені норми матеріального права із роз`ясненнями їх застосування та при стягненні на користь позивача заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд визначив до стягнення суми без утримання ЄСВ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, у тому числі, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно положень статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» платник єдиного внеску має право: безоплатно отримувати від органів доходів і зборів та Пенсійного фонду в межах їх компетенції інформацію, необхідну для виконання обов`язків, покладених на платника згідно з цим Законом, а також для підтвердження надходження до Пенсійного фонду сплачених платником сум єдиного внеску; звертатися до органу доходів і зборів з письмовою заявою про зміну умов сплати єдиного внеску у разі зміни його статусу як платника (або отримання права на зміну розміру єдиного внеску, зокрема у зв`язку із зміною виду економічної діяльності); безоплатно отримувати від органів доходів і зборів та Пенсійного фонду у межах їх компетенції консультації та роз`яснення щодо прав та обов`язків платника єдиного внеску, порядку сплати єдиного внеску; оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб; захищати свої права та законні інтереси, а також права та законні інтереси застрахованих осіб, на користь яких він сплачує єдиний внесок, у тому числі в суді.

За правилами частини 2 статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 4).

Статтею 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (частина 1).

Згідно частини 2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску (пункт 2); здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску (пункт 3).

Відповідно до статті 12-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань: формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону; взаємодіє в установленому законодавством порядку з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами і організаціями та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування; здійснює контроль, у тому числі спільно з органами доходів і зборів, за достовірністю відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначається статтею 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно якого сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Органи доходів і зборів, згідно вимог статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом; проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; вилучати в установленому законодавством порядку у підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців копії документів, що підтверджують заниження розміру заробітної плати (доходу) та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок; ініціювати застосування до платників єдиного внеску судових процедур банкрутства; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Органи доходів і зборів також зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону (ст. 14 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пенсійний фонд та його територіальні органи, згідно вимог статті 13-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, необхідні для виконання органами Пенсійного фонду функцій, передбачених цим Законом; брати участь у планових перевірках, які проводяться органами доходів і зборів, для перевірки достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та у випадках, передбачених законом, проводити позапланові перевірки бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів страхувальників щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час таких перевірок"; надавати консультації з питань відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та ведення цього реєстру; у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб видавати приписи щодо усунення цих порушень, у разі їх невиконання у місячний строк - вносити відповідні зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру;

За правилами статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, у разі: ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків; неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів; якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Позивачем не доведено і судом не встановлено, що відповідачем не виконані наведені норми законів щодо обчислення та сплати єдиного внеску, та що у відповідача має місце недоїмка, про яку орган доходів і зборів надсилав вимогу відповідачу про її сплату.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних збитків та штрафних санкцій за невиконання рішень суду, суд першої інстанції виходив із того, що згідно постанов державних виконавців виконавчі провадження по виконавчим листам № 203/180/12, № 180/1539/13, № 180/4727/14, № 128/616/16 закінчені у зв`язку з фактично повним виконанням вказаних виконавчих листів, тому відсутні підстави для стягнення інфляційних збитків і штрафних санкцій.

Згідно заявлених вимог, позивач просив стягнути з відповідача на підставі статті 625 ЦК України інфляційні збитки за період затримки виконання рішення суду: 32 719,09 грн. - інфляційні збитки за період затримки виконання рішення суду і 3636,00 грн. - 3 % річних із простроченої суми (том 1 а. с. 6, 10).

Матеріали справи свідчать про те, що: 20 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 203/180/12, виданого 19 лютого 2013 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь із відповідача 42 780,45 грн. середнього заробітку (том 2 а. с. 17); 5 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 128/4727/14-ц від 19 лютого 2016 року про стягнення на користь позивача із відповідача боргу в сумі 81 261,68 грн. (том 2 а. с. 18); згідно інформації про виконавче провадження із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень отриманої 1 жовтня 2018 року, завершено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 128/1539/13-ц від 26 лютого 2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми 8 488,778 грн. (том 2 а. с. 19-21); згідно інформації про виконавче провадження із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень отриманої 10 жовтня 2018 року, завершено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 128/616/16-ц від 22 грудня 2016 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми 98 967,75 грн. (том 2 а. с. 22-25).

Підставою закінчення виконавчих проваджень зазначено: фактичне повне виконання судового рішення (том 2 а. с. 17-25).

За правилами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, встановивши факт виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та відсутність суми боргу, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 13 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем його трудових прав, тому заявлена ним вимога про відшкодування йому моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів факту порушення його права діями відповідача.

Доводи апеляційної скарги в тому, що відповідач і пенсійний фонд не надали в суд розрахунки недоотриманої ним пенсії з вини відповідача, який вчасно не перерахував ЄСВ, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем такі вимоги не заявлялися, позивач їх не обґрунтовував та не зазначав про це відповідних доказів.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивачу виплачені не всі кошти по судових рішеннях, не впливають на висновку суду по даній справі, оскільки такі доводи стосуються порядку виконання судових рішень, що визначається Законом України «Про виконавче провадження» і позивач вправі був оскаржити постанови державних виконавців про закінчення виконавчих проваджень з підстав фактичного не повного виконання судових рішень.

Інші доводи апеляційної скарги і в тому числі те, що питання недонарахованої пенсії через несплату відповідачем ЄСВ до ПФУ суд взагалі не розглядав, не відповідають дійсності та спростовані наведеним вище.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.В. Сопрун
І.М. Стадник

Повне судове рішення складено 20 травня 2019 року