Справа № 477/2113/19
Провадження № 2/477/893/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

28 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої у справі судді Полішко В.В., з секретарем - Хлибовою Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . Крім цього, зняти відповідача з реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Зеленогаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 16 червня 2009 року, належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Окрім неї в будинку також зареєстрований, але не проживає її брат - ОСОБА_2 . Відповідач з 2001 року у вказаному житловому будинку не проживає, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації у добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно. Виклик відповідача здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, а тому він вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 червня 2009 року, видане виконавчим комітетом Зеленогаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на підставі рішення виконкому Зеленогаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 12 січня 2004 року за №4 (а.с. 24).

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 червня 2009 року № 23027607 (а.с. 25).

Тобто, вищезазначений житловий будинок є особистою приватною власністю позивача.

Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 07 серпня 2019 року № 512, у вказаному житловому будинку зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2 (а.с. 23).

Згідно з актом про непроживання від 07 серпня 2019 року ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 більше десяти років (а.с. 22).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Главою 6 ЖК України не передбачено законодавчого врегулювання порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина.

Водночас, відповідно до статей 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні.

Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статті 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статей 71, 72 ЖК України, суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною адресою більше десяти років, тобто більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Щодо вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вирішення такого питання передбачено статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і спору з цього приводу не вбачається та відповідних доказів позивачем не надано. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1

У задоволенні вимоги щодо скасування реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 , судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений та підписаний 04 листопада 2019 року.

Суддя В.В. Полішко