Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа 345/4273/16-ц

провадження № 61-31796св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз»,

представник позивача - Сенів Ольга Василівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз»на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року у складі судді Юрчака Л. Б. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз» (далі - ПАТ «Івано-Франківськгаз») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску.

Звернення до суду мотивовано тим, що під час проведення обходу (обстеження) газопроводу середнього тиску, який прокладений по вулиці Писарській у м. Калуші Івано -Франківської області , у липні 2013 року працівниками Калуського управління експлуатації газового господарства ПАТ «Івано-Франківськгаз» (далі - Калуське УЕГГ) було виявлено побудований гараж в охоронній зоні газопроводу середнього тиску біля будинку НОМЕР_1.

Відносно вказаних обставин було складено Акт від 10 жовтня 2013 року комісією у складі працівників Калуського УЕГГ та заступника начальника управління житлового комунального господарства Калуської міської ради (далі - УЖКГ Калуської міськради), яким зафіксоване порушення та попереджено власника гаража ОСОБА_1 про необхідність з`явитись до Калуського УЕГГ для врегулювання питання щодо виносу газопроводу на нормативну відстань, проте ці вимоги було проігноровано.

На підставі вказаного та з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску за адресою АДРЕСА_1 шляхом: виносу газопроводу середнього тиску на відстань, яку передбачено підпунктом 3 пункту 3 глави 4 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, замовлення технічних умов на проведення реконструкції системи газопостачання (розподільний газопровід середнього тиску за адресою АДРЕСА_1) ПАТ « Івано -Франківськгаз», замовлення проектної документації на проведення реконструкції системи газопостачання у спеціалізованій організації, що має дозвіл виконання даного виду робіт, та провести роботи за власні кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено зв`язок між порушенням встановленої відстані до газопроводу та ризиком техногенного вибуху чи завдання шкоди будівлям або третім особам.

Крім того позивачем не наведено підстав для зобов`язання відповідача здійснювати роботи з перенесення газопроводу, власником якого він не є, відсутнє документальне підтвердження порушення вказаних відстаней, допущене з вини відповідача.

Суд також дійшов до висновку, що позивачем вибрано спосіб захисту, не передбачений цивільним законодавством.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Івано-Франківсьгаз» відхилено, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з доводами суду першої інстанції щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого порушеного чи оспорюваного права та звернення до суду з вимогою про перенесення газопроводу до особи, якій право власності на цей газопровід не належить.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Івано-Франківськгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при розгляді позовної заяви було допущено порушення матеріального та процесуального права, судами не було взято до уваги та належним чином досліджено акт від 10 жовтня 2013 року та складену за місцем розташування газопроводу карту-ескіз, не вирішено питання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, а саме: відділ у справах архітектури та містобудівного кадастру м. Калуша, земельний відділ м. Калуша, інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю.

Крім того позивач стверджує, що на даний час зберігається загроза виникнення аварійної ситуації і нещасних випадків, пов`язана саме з порушенням охоронної зони газопроводу середнього тиску відповідачем.

Заперечення на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Калуської міськради від 07 липня 1987 року № 134, власнику домоволодіння по АДРЕСА_1 , батьку відповідача ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво гаража, після чого у 1988 році було внесено зміни до технічної документації домоволодіння.

Гараж споруджений в охоронній зоні на відстані 1,6 м та 2,4 м від осі газопроводу середнього тиску. Вказаний газопровід був введений в експлуатацію у 1965 році.

ОСОБА_1 успадкувала від батька - ОСОБА_2 вказане домоволодіння відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 листопада 2012 року.

Під час проведення обходу (обстеження) газопроводу середнього тиску, який прокладений по вулиці Писарській у м. Калуші Івано- Франківської області , у липні 2013 року працівниками Калуського УЕГГ було виявлено побудований гараж в охоронній зоні газопроводу середнього тиску біля будинку НОМЕР_1 .

Відносно вказаних обставин було складено Акт від 10 жовтня 2013 року комісією у складі працівників Калуського УЕГГ та заступника начальника УЖКГ Калуської міськради, яким зафіксоване порушення та попереджено власника гаража ОСОБА_1 про необхідність з`явитись до Калуського УЕГГ для врегулювання питання щодо виносу газопроводу на нормативну відстань, проте ці вимоги було проігноровано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Івано-Франківськгаз» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пред`явлений позов про превентивний захист права власності. Однак жодного порушення прав власника газопроводу не можливо встановити, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено факту того, що порушення нормативних відстаней (у разі їх наявності) якимось чином можуть вплинути на стан газопроводу та його експлуатацію, і у разі пропуску газопроводу може статись вибух, наслідком якого можуть бути руйнування гаража та отримання ушкоджень третіми особами. Крім того, заявлена вимога щодо усунення порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначених законодавством.

Однак з вказаними висновками погодитися в повному обсязі не можливо.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи охоронюваний законом інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. При цьому в абзаці 2 частини другої статті 16 ЦК передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 112 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Згідно з пунктом 1.1 першого розділу Правил безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

В пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс) передбачено, що охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності; правовий режим використання земель охоронних зон об`єктів газорозподільної системи - це установлений законодавством особливий режим використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також операторами газорозподільних систем, що встановлюється в межах земель охоронних зон об`єктів газорозподільних систем для забезпечення належних умов їх експлуатації, запобігання їх пошкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому .

Згідно підпункту 3 пункту 3 глави 4 розділу ІІІ Кодексу закріплено, що з метою забезпечення безпечної експлуатації ГРМ (газорозподільної системи) встановлюються охоронні зони, зокрема, вздовж газопроводів середнього тиску - у вигляді ділянки землі, обмеженої умовними лініями, що проходять в 4 метрах від осі газопроводу по обидва боки

Пунктами 5-6 глави 4 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що земельні ділянки, розташовані в охоронних зонах об`єктів ГРМ, не вилучаються у їх власників або користувачів, а використовуються з обмеженнями, встановленими цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Зазначені обмеження встановлюються для власників та користувачів земельних ділянок на провадження ними господарської діяльності, зокрема сільськогосподарських робіт, в межах всієї охоронної зони об`єктів газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 17 глави 4 розділу ІІІ Кодексу передбачено, що в межах охоронних зон забороняється, зокрема, здійснювати будівництво будь-яких будівель.

З наведеного випливає, що встановлення охоронних зон об`єктів газорозподільних систем та заборона щодо діяльності в їх межах спрямовані на забезпечення належної експлуатації газорозподільних систем та уникнення можливих аварійних ситуацій, що можуть призвести до шкоди життю та здоров`ю, й, відповідно, у разі недотримання встановлених обмежень у використанні земель охоронних зон об`єктів ГРМ власниками або користувачами земельних ділянок, оператор ГРМ наділений правом звертатися до суду з позовами про усунення порушень правового режиму використання земель охоронних зон об`єктів газорозподільної системи. При цьому позивачі в таких справах звільненні від обов`язку доказування можливості настання негативних наслідків.

В той же час слід погодитися з висновками, зробленими судами попередніх інстанцій, що обраний представником позивача спосіб захисту порушеного права, не є ефективним та конкретним способом захисту порушеного права, оскільки ПАТ «Івано-Франківськгаз» просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу середнього тиску за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виносу газопроводу середнього тиску. Разом з тим, відповідач не є власником вищезазначеного газопроводу й, відповідно, не має права вчиняти дій щодо розпорядження ним, оскільки, як випливає зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, таке право належить власнику. При цьому відповідно до частини першої статті 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на його власника.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, щодо невідповідності обраного позивачем способу захисту вимогам статті 16 ЦК України та встановленим судами обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян