Справа № 366/474/19
Провадження № 2-о/366/23/19
РІШЕННЯ
Іменем України

05 квітня 2019 року смт. Іванків
Іванківський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Слободян Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є.,
заявника ОСОБА_1
представника заявника ОСОБА_2
представника заінтересованої особи Данчеєвої М.О.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення: просив встановити факт, що він є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Києва, що проживає в АДРЕСА_1 та факт його постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року і по теперішній час. Встановлення зазначених юридичних фактів йому необхідне для підтвердження його особи та отримання паспорта громадянина України. У заяві зазначив, що він народився у м. Києві та разом з батьками проживав у с. Мироцьке Києво-Святошинського району Київської області, де і ходив до школи. Після закінчення школи навчався у Бородянському СПТУ № 47 Бородянського району Київської області. Отримав паспорт зразка СРСР, однак він був втрачений при пожежі разом з іншими документами. У 1970 році проходив військову службу в армії. До 2000 року проживав у АДРЕСА_2 , а з 2000 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

13.12.2018 він звернувся до Іванківського районного сектору Державної міграційної служби України із заявою про оформлення паспорта громадянина України та проведення процедури встановлення особи. Проте, йому було відмовлено в оформленні паспорта та проведенні процедури встановлення особи у зв"язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство України або належність до громадянства України.

У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав з тих же підстав. Просив задовольнити його заяву.

Представник заявника ОСОБА_2 заяву ОСОБА_1 підтримала та зазначила, що встановлення зазначених фактів необхідне заявнику для підтвердження його особи та належності до громадянства України, отримання паспорта та, як наслідок, оформлення пенсії.

Заінтересована особа представник Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - у судовому засіданні після вивчення письмових доказів проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала.

Суд, вислухавши заявника, його представника, представника заінтересованої особи, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та оцінивши в судовому засіданні надані докази в їх сукупності, вважає за можливе задовольнити вимоги заявника в повному обсязі, оскільки суд встановив наявність обставин, що обґрунтовують вимоги заявника про встановлення факту, що він є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні і цей факт підтверджується свідоцтвом про його народження та іншими доказами, а також, що з моменту народження він проживав на території України, в т.ч. на час проголошення незалежності України 24.08.1991 р.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, чинним законодавством не передбаченого іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09.10.2018 (актовий запис № 958). У вказаному документі місцем державної реєстрації народження зазначено відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва.

У період з 01.09.1959 по 14.06.1967 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався в Мироцькій восьмирічній школі, звідки випущений 14.06.1967 випущений з врученням свідоцтва про закінчення Мироцької восьмирічної школи, що підтверджується довідкою Мироцької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 01.10.2018 за № 43.

З 01.09.1967 по 15.07.1969 ОСОБА_1 навчався в Бородянському СПТУ № 47, що підтверджується довідкою Бородянського професійного аграрного ліцею від 27.10.2015 за № 348.

Відповідно до інформації Києво Святошинського районного військового комісаріату (вих. № 1725 від 28.09.2018) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на військовому обліку у Києво Святошинському районному військовому комісаріаті з 20.10.1972 та виключений з військового обліку по досягненню 60 річного віку.

За даними по господарського обліку Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1955 року проживав по АДРЕСА_2 , в т.ч. протягом усього 1991 року ( і станом на 24.08.1991 р.). Зокрема, і у період з 1991 по 1995 рік про що наявні записи в погосподарській книзі № 1 ст. 37, особовий рахунок № НОМЕР_2 , яка оглянута у судовому засіданні .

Так, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що вона знає заявника з дитинства: він жив поряд з її бабусею в с. Мироцьке Києво-Святошинського району Київської області. Потім він пішов у армію, і їх шляхи розійшлись. Кожен мав свою сім`ю. Але згодом, коли у заявника під час пожежі загинула дружина, а у неї (свідка) чоловік вони стали жити разом. Вона достовірно знає, що заявник ніколи за межі України не виїздив: він взагалі далі 3-10 км від с. Мироцьке не був. Працював він завжди без офіційного оформлення. Паспорта після втрати під час пожежі не поновив.

14.12.2018 року заявник звернувся в Іванківський районний сектор управління державної міграційної служби України в Київській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України. До заяви додав: свідоцтво про своє народження, довідки зі школи, військового комісаріату, СПТУ, відповіді з ДМС та копії по господарської книги.

14.12.2018 року заявнику листом № К-118 було відмовлено у оформленні паспорта громадянина України, оскільки встановити особу за наданими ним документами немає можливості, як і через відсутність документів, які підтверджують громадянство України або належність до громадянства України.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для одержання паспорта громадянина України заявником є об`єктивні перешкоди: компетентні органи не встановили його особу та у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують належність до громадянства України.

Відповідно до п.п.8.1 п.8 Наказу № 320 МВС України від 13.04.2012 року, особи, які вперше отримують паспорт після досягнення 18-річного віку, проходять процедуру встановлення особи.

Відповідно до ч.6 и.35 Порядку оформлення, видачі, обміну пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 року № 302, заявник для оформлення паспорту подає такі документи: рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( з посиланнями на статті ЦПК у редакції станом до 15.12.2017 р.) роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991року або 13.11.1991року.

П.44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що хоча у судовому засіданні представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви, проте до суду надійшли письмові пояснення представника ЦМУ ДМС у м. Києві і Київській області, де вона зазначає, що про належність до громадянства України може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за стоном на 24.08.1991 чи 13.11.1991 року.

У судовому засіданні встановлено, що паспорт заявника був втрачений під час пожежі ще до 1991 року і за новим він не звертався.

Щодо невизнання заінтересованою особою даних по господарських книг, з яких вбачається, що заявник як до, так і під час, і після 1991 року постійно проживав у с. Мироцьке Києво-Святошинського району Київської області, суд вважає, що таке заперечення не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Так, у поясненнях представника заінтересованої особи зазначається, що у документах, які до проголошення незалежності України ( або після ) утворювались під час прописки/реєстрації осіб (будинкові/господарські книги, різноманітні довідки ) форми : А, 16, 17 тощо) житлово-експлуатаційних контор, сільських, селищних рад, органів місцевого самоврядування тощо, і які подаються для встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України не визначено процедуру, умови та термін їх зберігання, не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. А аналіз інформації, що міститься в Єдиному державному демографічному реєстрі матеріалів, що надходять до ДМС від правоохоронних органів, тощо, свідчить про продовження практики використання таких документів при встановленні належності до громадянства України призводить до надання статусу «Громадянина України» на підставі фіктивних, підробних документів.

Суд звертає увагу на те, що Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року N 112/5 (далі - Вказівки N 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за N 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року N 69 (далі - Вказівки N 69).
Цей Порядок передбачав, що особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх постійно проживаючих на території сільської ради осіб. Всі записи в особових рахунках проводяться безпосередньо в господарствах. На кожне господарство, включаючи господарства постійно проживаючих квартирантів, відкривається окремий особовий рахунок. Окремим господарством вважаються спільно проживаючі особи (сім`я), які ведуть спільне домашнє господарство.
В погосподарську книгу (форма N 1) записуються члени господарств всіх суспільних груп (господарства колгоспників, робочих, службовців і т.д.), які постійно проживають на території сільської ради, незалежно від наявності у них будівель, садиб і худоби.
У судовому засіданні встановлено, що згідно з погосподарськимии книгами села Мироцьке ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_2 з 1955 року, в т.ч. у протягом 1991-1995 років. А враховуючи чинне на той час законодавство і, зокрема, Вказівки про порядок ведення погосподарського обліку сільськими Радами народних депутатів, затверджених Постановою Держкомстату СРСР N 69 від 25.05.90, погосподарські номера відкривалися постійно проживаючим на території сільської ради громадянам, сім`ям, незалежно від наявності у них будівель, садиб і худоби, а тому записи в погосподарській книзі Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за 1991 - 1995 роки щодо підтверджують факт його проживання станом на 24.08.1991 року у зазначеному домогосподарстві. Жодних відміток про його вибуття звідти у 1991 році по господарська книга не містить.
Заявнику встановлення зазначених вище юридичних фактів (його особи та постійного проживання на території України з моменту народження, протягом життя та станом на 24.08.1991 року) необхідно для отримання паспорту громадянина України. Можливості документально підтвердити заявлені факти у позасудовому порядку він позбавлений. Аналізуючи взаємозв`язок досліджених доказів, суд вважає, що заява є доведеною та обґрунтованою, тому суд задовольняє її.

Керуючись ст. 315, 316, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити юридичний факт, а саме що заявник ОСОБА_1 є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 09.10.2018), що проживає на території України в АДРЕСА_1 .
Встановити юридичний факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Н.П.Слободян