Справа № 191/2546/18
Провадження № 2/191/745/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кухар Д.О.

за участю секретаря - Яніної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу № 191/2546/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики у вигляді розписки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення боргу за розпискою, який в подальшому уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що ним 15.10.2015 року було надано ОСОБА_2 позику - грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) євро та 1000 (одна тисяча) доларів США, зі строком повернення за домовленістю з ним.

Зазначені обставини підтверджує доданою до позовної заяви, складеною та підписаною відповідачем власноруч розпискою від 15.10.2015 року, згідно з якою відповідач зобов`язалась повернути йому позику - суму коштів в розмірі 2000 євро та 1000 доларів США.

З розписки вбачається, що відповідач вказані кошти брала в позику з метою закупівлі нею горіху та зобов`язувалась повернути суму позики після реалізації горіху за домовленістю з ним.

Проте, до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернула. При цьому, він починаючи з 15.10.2016 року (тобто вже після реалізації горіху) неодноразово звертався до відповідача з метою повернення наданої позики, однак прохання залишені відповідачем поза увагою.

На момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США еквівалентно 2623,89 гривень та 100 євро еквівалентно 3056,30 гривень.

Таким чином, сума боргу за розпискою в розмірі 2000 євро та 1000 доларів США еквівалентна 87358,90 (вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 90 копійок.

Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З урахуванням викладеного, загальна сума боргу становить 181529,52 грн., яка складається з таких сум: 87358,90 грн. - сума основного боргу; 5981,05 грн. - 3% річних від простроченої суми; 60444,78 грн. - пеня; 27745,53 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення.

У зв`язку з тим, що на 25.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 не сплатила йому жодної копійки боргу, просить стягнути з неї на його користь заборгованість у розмірі: 181529,52 сто вісімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять ) грн. 52 коп, яка складається з :

- суми основного боргу у розмірі 87 358 (вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) грн.90 коп.,

- 3% річних за період з 15.10.2016 по 25.01.2019 у розмірі 5981 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) грн.05 коп.;

- втрати від інфляції за період з 15.10.2016 по 25.01.2019 у розмірі 27747,53 (двадцять сім тисяч сімсот сорок сім) грн.53 коп.;

- пені за кожен день прострочки за період з 15.10.2016 по 25.01.2019 р. несплаченої суми боргу в розмірі 60444,78 (шістдесят тисяч чотириста сорок чотири) грн.78 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1815,20 грн., яка складається з суми квитанцій 1560 (одна тисяча п`ятсот шістдесят) грн. 10 коп. та 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.20 коп.

Позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.10.2015 року вона написала та підписала розписку про те, що вона отримала кошти від ОСОБА_1 в сумі 2000 (дві тисячі) євро і 1000 (одну тисячу) доларів для закупівлі горіху, з зобов`язанням повернути вказану суму після реалізації усього об`єму горіха по узгодженню з ОСОБА_1 Розписка залишалась у ОСОБА_2 до дня скоєння злочину, а саме пограбування її житла.

В літку 2016 року з жилого будинку ОСОБА_2 було викрадено її особисте майно, серед яких містилась розписка від 15.01.2015 року.

За даним фактом порушено кримінальну справу, слідство ведеться і до сьогодні.

Більш того, тривалий час ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 були вхожі в помешкання ОСОБА_2 та були частими її гостями з осені 2013 року по 13.06.2016 рік.

Зазначені обставини свідчать про безгрошовість даної розписки.

Крім того, дана розписка написана ОСОБА_2 15.10.2015 року не відповідає вимогам щодо укладення договору позики, так як в момент підписання договору (позики) грошові кошти не були передані їй.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредиту за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 р.№6-63 цс13).

Оскільки грошові кошти в сумі 2000 євро та 1000 доларів США не були передані позичальнику договір позики укладено не було.

Згідно ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а в даному випадку відносини являються безгрошовими, то і позика не була вчинена.

Згідно ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Крім того згідно п.8 Постанови Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Згідно ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а в даному випадку відносини являються безгрошовими, то і позика не була вчинена.

Просить визнати договір позики між нею та ОСОБА_1 у вигляді розписки від 15.10.2015 року недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вимоги ОСОБА_2 по зустрічному позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Крім того, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 доповнив, що на час складання розписки гроші були передані ОСОБА_2 вже після укладання розписки.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, підтримала заперечення ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 Просить задовольнити зустрічні вимоги ОСОБА_6 повністю.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що зустріч у ОСОБА_8 і ОСОБА_2 відбулася восени 2015 року в квартирі його матері. В них розмова про гроші не була суттєвою. Пам`ятає, що питання йшло про закупку товару. З розмови їх було зрозуміло, що ОСОБА_2 хоче позичити у ОСОБА_1 кошти в євро. В якій сумі вона позичила грошові кошти він дізнався лише в суді. При ньому ніхто кошти не перераховув, він не бачив особисто факт передачі грошових коштів. Знає, що гроші передавались, однак не бачив при яких обставинах. Грошові купюри, які повинні були передаватись, він взагалі не бачив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 знає давно, вони колеги-музиканти. Він в неї попросив в борг гроші 1000 доларів для його знайомої. Вона позичила йому ці кошти особисто, біля автомобіля. Потім вони піднялися в квартиру матері ОСОБА_7 , де і почула, що його знайомій гроші потрібні для бізнесу. Вона не була присутньою під час передання коштів. Розписка не складалася в її присутності. Їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що ця знайома гроші так і не повернула.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 приїхав разом з ОСОБА_11 в квартиру матері її чоловіка. ОСОБА_9 приїздила, щоб передати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 доларів. Приблизно в обід грошові кошти ОСОБА_1 були передані ОСОБА_12 повинен був передати 2000 євро і 1000 доларів. Про суми переданих коштів знає лише зі слів ОСОБА_1 . В яких купюрах передавались вона не бачила.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що 15.10.2015 року ОСОБА_2 власноручно написала ОСОБА_1 розписку та поставила свій підпис про те, що вона взяла у ОСОБА_1 гроші в сумі 2000 (дві тисячі) євро і 1000 (одну тисячу) доларів США для закупівлі горіхів та зобов`язується повернути їх після реалізації усього об`єму горіхів за узгодженням з ОСОБА_1 .

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, як вбачається із приписів ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.

Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967 цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 15.10.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , зобов`язується повернути позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 кошти у розмірі 2000 євро та 1000 доларів США після реалізації усього об`єму горіху та по узгодженню з ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що надана позивачем ОСОБА_1 розписка не містить факту та дати отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів та не містить зобов`язання про їх повернення.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 розписка не укладалася 15.10.2015 та була виготовлена пізніше, також позивач ОСОБА_1 зазначив в судових дебатах, що гроші передавалися в вересні-жовтні 2015 року, що суперечить показанням свідків зі сторони позивача. Виходячи з наведеного розписка складена не в день передачі грошових коштів не є договором позики, та не є доказом укладання договору позики та не є доказом як передачі, так і отримання грошових коштів, та відповідно породжувати права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вищевказані вимоги при складанні розписки від 15.10.2015 року не дотримані, розписка не відповідає вимогам, що пред`являються до договору позики, визначеним ст.1046 ЦК України, а отже не може бути прийнята судом як належний, достатній та достовірний доказ.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійним, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, так як невідповідність розписки вимогам, що пред`являються до договору позики, свідчить про неукладення належним чином договору позики. Таким чином, правочин, який не вчинено не може бути визнано недійсним, що відповідає роз`ясненням абз.3 п.8 Постанови Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме: «…не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо…»

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, як первісної так і зустрічної, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів, як за первісним позовом так і за зустрічним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 13, 76, 141, 235, 259, 261 ЦПК України, ст. ст. 640, 1046-1047, ст.1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою відмовити повністю.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики у вигляді розписки недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар