Справа № 462/345/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в січні 2019р. звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 06.10.2010 року у розмірі 27776 грн. 54 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.10.2010р. ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7. договору. Згідно п.2.1.1.3.3. договору, відповідачка доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'зкового платежу.Одночасно п.1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Проте відповідачка зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті визначених відсотків за користування кредитними коштами не виконує, чому позивач, відповідно до умов договору, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 06.10.2010 року, що станом на 01.01.2019 року становить 27776 грн. 54 коп, в тому числі 14023 грн. 71 коп. нарахованих відсотків за користування кредитом, 11953 грн. 95 коп. нарахованої пені, 500 грн. фіксованої складової штрафу та 1298 грн. 88 коп. процентної складової штрафу.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача подав до суду клопотання, в якому позов підтримує повністю.

Відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, 06.10.2010 року ОСОБА_1 в ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" було надано кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7. договору. Згідно п.2.1.1.3.3. договору, відповідачка доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'зкового платежу.Одночасно п.1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк, про що сторони уклали анкету-заяву від 06.10.2010 року та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг /а.с.14, 16-30/. Однак, ОСОБА_1. порушила взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема з січня 2016 року припинила сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунками заборгованості. Станом на 01.01.2019 року заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом становить 14023 грн. 71 коп., а за нарахованою пенею 11953 грн. 95коп. /а.с.8-10, 11-13/.

Доказів на спростування наданих позивачем розрахунків відповідачкою суду не надано.

Оскільки відповідачка односторонньо порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 06.10.2010 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов даного договору, позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами та пені /п. 2.1.1.12.6.1 кредитного договору/.

Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованостей, зокрема, за нарахованими відсотками у розмірі 14023 грн. 71 коп. та нарахованою пенею у розмірі 11953 грн. 95 коп. підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі, тобто з відповідачки підлягає стягненню 25977 грн. 66 коп. / 14023 грн. 71 коп. + 11953 грн. 95 коп./.

Щодо стягнення заборгованості за штрафами, з яких: фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 1298 грн. 88 коп., то суд прийшов до наступних висновків.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання(ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банкінському сайті.

У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування, зокрема при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

За таких обставин, суд керуючись вимогами ст.549 ЦК України, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 347/1910/15-ц.

За таких обставин, суд вважає, що немає достатніх правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за штрафами (500 грн. - фіксована частина та 1298 грн. 88 коп.- процентна складова), оскільки суд вже стягнув суму заборгованості за пенею.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 06.10.2010 року у розмірі 25977 грн. 66 коп., в тому числі 14023 грн. 71 коп. нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та 11953 грн. 95 коп. нарахованоїпені.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 1921 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України і ст.ст.11, 509, 526, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором від 06.10.2010 року у розмірі 25977 /двадцять п"ять тисяч дев"ятсот сімдесят сім/ грн. 66 коп., в тому числі 14023 грн. 71 коп. нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та 11953 грн. 95 коп. нарахованоїпені.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційного банку „ПРИВАТБАНК" 1921 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк „ПРИВАТБАНК", , знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя: