Провадження № 2/344/2156/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась в суд з наведеним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1979 року працює на посаді швачки-мотористки у ВАТ «ІваноФранківське виробничо-торговельне швейне підприємство «Галичина», де за клопотанням цього ж підприємства перед ВАТ «Пресмаш» їй було надано на умовах договору найму приміщення для проживання у кімнаті « 904 в гуртожитку на вул. Довженка 14 в м. Івано-Франківську. Позивачка фактично проживає у кімнаті № 904 з 2003 року та нею вносяться платежі за комунальні послуги починаючи з 2003 року по даний час. Будучи зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ?, вона не проживає за вказаною адресою, оскільки там проживає її син з сімєю. Свою частку квартири позивачка подарувала сину.

20.01.2017 року гуртожиток в якому проживає позивачка передано у комунальну власність територіальної громади м. Івано-Франківська. Дізнавшись про те, що гуртожиток передано до територіальної громади міста позивачка звернулась до відповідача із проханням про реєстрацію за її фактичним місцем проживання, а саме: кімната № 904 у гуртожитку на вул. Довженка 14 в м. Івано-Франківську.

Відповідач у листі від 29.12.2017 року повідомив про відмову у проханні позивачки про реєстрацію в кімнаті гуртожитку, у звязку з тим, що до заяви позивачкою не долучено докази того, що поселення та проживання у гуртожитку відбулось згідно законодавства.

Враховуючи відмову відповідача у реалізації права позивачки на вільний вибір реєстрації та проживання, вона змушена була звернутись з позовом до суду.

11 березня 2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки позивачці не видавався одер на вселення у гуртожиток, а договори оренди спірного приміщення, на які посилається позивачка, укладені між ВАТ «Пресмаш» та ВАТ «ВТШП «Галичина», як станом на сьогодні так і станом на дату прийняття гуртожитку у комунальну власність територіальної громади міста, втратили свою чинність. Крім того, позивачка зареєстрована за адресою: вул. Черемшини ?, вказане приміщення позивачко та її сином приватизовано на підставі рішення відповідача від 07.07.2016 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд про задоволення позову.

Представник відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із договорів найму приміщення № 05/06 від 03.01.2006 року, № 10/06 від 03.05.2006 року, № 15/07 від 03.05.2007 року, № 08/07 від 01.01.2007 року, без номеру від 28.07.2011 року, позивачка винаймала кімнату № 904, площею 12,02 м.кв. в гуртожитку на вул. Довженка 14 в м. Івано-Франківську (а.с.12-19).

Останній договір найму від 28.11.2011 року було укладено на 5 років та він припинив свою дію в 2016 році.

Також наданими копіями квитанцій підтверджується, що позивачка сплачувала комунальні послуги за користування кімнатою в гуртожитку по 2018 рік включно (а.с.21-55).

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 20.01.2017 року № -10 прийнято в комунальну власність територіальної громади міста гуртожиток на вул. Довженка 14 (а.с.56) та рішенням Виконавчого комітету від 26.05.2017 року № 354 затверджено акт приймання-передачі у власність територіальної громади міста Івано-Франківська гуртожитку на вул. Довженка 14 (а.с.59).

24.09.2018 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на реєстрацію за фактичним місцем проживання в кімнаті № 904 в гуртожитку № 14 на вул. Довженка (а.с.67).

Листом директора Департаменту від 19.10.2018 року позивачці повідомлено, що за наслідками розгляду її звернення громадська житлова комісія 18.10.2018 року прийняла рішення про відмову у вирішенні вказаного питання (а.с.66).

Враховуючи те, що кімната № 904 в гуртожитку № 14 на вул. Довженка є житловим фондом місцевих рад відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР та відповідно є обєктом права комунальної власності, то прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради належить до компетенції виконавчого комітету міської ради відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 15 ЖК УРСР.

Порядок користування житловим приміщенням у гуртожитку регулюється главою 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про користування гуртожитками, а саме, адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання особі жилої площі в гуртожитку. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Але позивачці такий ордер не видавався, а договори оренди спірного приміщення як станом на сьогодні так і станом на момент прийняття гуртожитку в комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська, втратили свою чинність.

Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.

Відповідно довідки КП «Дирекція замовника» від 20.09.2018 року № 02146 позивачка з 16.06.2006 року зареєстрована та проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.89).

Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.07.2016 року № 462 позивачці на склад сімї 2 особи, надано дозвіл на передачу у власність кімнати № 4 на вул. Черемшини 3 (а.с.86).

У 2016 році позивачка разом зі своїм сином приймала участь у приватизації кімнати № 4 в гуртожитку № 3 на вул. Черемшини в м. Івано-Франківську за місцем своєї реєстрації і відповідно до свідоцтва про прав власності від 05.08.2016 року набула право власності на ? частку вказаної кімнати.

Отже, приймаючи участь у приватизації кімнати № 4 в гуртожитку № 3 на вул. Черемшини в м. Івано-Франківську позивачка підтвердила, що вказана кімната є місцем її постійного проживання, що спростовує її доводи про те, що починаючи з 2003 року вона постійно проживала в кімнаті № 904 в гуртожитку № 14 на вул. Довженка в м. Івано-Франківську.

13.12.2017 року позивачка подарувала свою частку в квартирі № 4 в будинку № 3 на вул. Черемшини в м. Івано-Франківську своєму сину, що підтверджується копією договору дарування (а.с.64).

Отже, право на користування кімнатою в гуртожитку виникає на підставі ордеру, який у даному випадку позивачці не видано, а тому підстав для визнання за нею права користування кімнатою № 904 в гуртожитку № 14 на вул. Довженка в м. Івано-Франківську немає, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивачки про зобовязання відповідача здійснити реєстрацію позивачки за фактичним місцем проживання у кімнаті № 904 в гуртожитку № 14 на вул. Довженка в м. Івано-Франківську, то така вимога також не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також п. 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, визначено перелік документів, які особа подає для реєстрації місця проживання, зокрема документи, що підтверджують право на проживання в житлі ордер, свідоцтво про право власності, договір найму або інші документи.

Враховуючи те, що у позивачки відсутні підтверджуючі документи на право проживання у спірному житлі, то позовна вимога не підлягає до задоволення.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

На підтвердження понесення судових витрат позивача надала квитанцію про сплату судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 5, 15, 130, Житлового кодексу Української РСР, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенн і позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 12 квітня 2019 року.