ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4178/19 Справа № 211/4417/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року, яке постановлено суддею Сарат Н.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Під час шлюбу у сторін народилися діти: ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 донька ОСОБА_4, які після розірвання шлюбу між сторонами 19 січня 2011 року, мешкають разом з позивачем. ОСОБА_3 досяг повноліття, з вересня 2018 року до теперішнього часу навчається у Криворізькому національному університеті. Термін закінчення навчання 30 червня 2022 року, включно. Стипендію він не отримує, жодних інших джерел доходів не має. Натомість, відповідач ОСОБА_2 офіційно працює, має стабільний дохід. Доходів позивача не вистачає забезпечити усі потреби повнолітнього сина і тому на період навчання він потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків, у зв'язку з чим він потребує допомоги з боку матері, яка зобов'язана за даних обставин її надавати. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на утримання сина на період його навчання, позивач просив суд стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання повнолітньої сина в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 17 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року позовні вимоги позивача задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_1, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2022 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову та зменшення розміру стягнутого судового збору, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин справи, зокрема не враховано, що на теперішній час вона має проблеми із здоров'ям, які потребують постійного лікування.

Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вона працює у Комунальній установі «Територіальний центр по соціального обслуговування в Покровському районі КМР» та отримує мінімальну заробітну плату, яка складає 3 164,55 гривень, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 від іншого шлюбу, яка знаходиться на обліку в лікарні з діагнозом «часта хвора дитина аденоїдною вегетацією ІІ-ІІІ ступенів».

Також звертає увагу на те, що вона продовжує сплачувати аліменти ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того вважає, що суд безпідставно стягнув з неї на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень, оскільки вона являється малозабезпеченою.

В відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що рішення законне та обґрунтоване, прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, проте апеляційна скарга є необґрунтована та безпідставна.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Згідно довідки Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний національний університет» № 27-386 від 21 грудня 2018 року та навчальних відомостей, ОСОБА_3 був зарахований на навчання за кошти фізичної особи 01 вересня 2018 року до Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний національний університет» на денне відділення факультету інформаційних технологій, термін закінчення навчального закладу 30 червня 2022 року (а.с. 148).

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог позивача та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 199, 200 СК України та виходив з того, що ОСОБА_3 у зв'язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов'язана та має можливість її надавати, при цьому суд враховував матеріальне становище відповідача, яка працює та отримує стабільну заробітну плату.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно потреби ОСОБА_3 у зв'язку із навчанням у матеріальній допомозі та можливості відповідача надавати таку допомогу, проте, не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутих аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобов'язання батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги та можливість відповідача надавати таку допомогу та вірно визначив період його навчання.

Цей висновок суду також узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Однак, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ч.1 ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, а також роз'яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п. 17 вищевказаної Постанови.

В частині 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Однак, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1/8 частини, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріальне становище відповідача, що мають істотне значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Мед - сервіс» від 14.11.2018 року, середньомісячне грошове забезпечення відповідача без урахування аліментів складає 3 037 гривень 24 копійки, заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_4 відповідач не має (а.с. 67).

Крім того, на утриманні ОСОБА_2 знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якої відповідач отримала аліменти у розмірі 8 204,65 гривень у період з квітня 2018 року по вересень 2018 року (а.с. 66), яка перебуває на обліку «Д» з діагнозом: часта хвора дитина (а.с. 52).

Отже, колегія судів вважає, що відповідач, з урахуванням матеріального стану, наявності інших дітей має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/12 частини. У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частини заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, відповідачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на лікування у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, які б свідчили про відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача, щодо неврахування судом першої інстанції доказів щодо погіршення її здоров'я, які є доказом суттєвого погіршення її матеріального стану, не заслуговують на увагу, з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1762,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не була звільнена судом від сплати судового збору.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо безпідставного стягнення з неї 704,80 гривень судового збору на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

З урахуванням рівності обов'язків батьків з утримання дитини сума матеріального забезпечення ОСОБА_3 в разі зменшення аліментів до вказаного розміру не порушить право дитини на гідний рівень життя.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зменшення цього розміру з 1/8 до 1/12 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісяця.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року змінити в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зменшивши цей розмір з 1/8 до 1/12 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісяця.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: