ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6240/19 Справа № 206/4349/18 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2018 року Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів станом на 31 липня 2018 року за період з жовтня 2017 року по липень 2018 року включно в сумі 50 000 грн.(а.с.1-2).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.97-98).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність рішення суду 1 інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.99).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, законним та справедливим, таким, що ухвалене з повним з`ясуванням обставин справи, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.106-108).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 21 квітня 2007 року по 12 червня 2012 року. Шлюб розірвано на підставі Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 червня 2012 року, що набрало чинності 12 червня 2012 року (а.с. 3).

У шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 видане 18 вересня 2007 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції актовий запис №1098) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 видане 17 лютого 2010 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції актовий запис №241) (а.с. 5-6).

Між сторонами 31 травня 2012 року було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей, в якому зазначено, що аліменти сплачуються у сумі не меньшій ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а у розмірі 5000 грн. щомісячно сплачуються до 31.12.2014 року, а потім їх розмір буде переглянуто та укладено додаткову угоду.

Судом 1 інстанції також встановлено та визнано сторонами у справі, що з 01 січня 2015 року додаткову угоду стосовно розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторонами не укладено.

Поміж вказаного судом також встановлено, що після 01 січня 2015 року ОСОБА_2 продовжував брати участь у матеріальному утриманні дітей. Даний факт частково визнано позивачем та підтверджено представником позивача у судовому засіданні. Незважаючи на часткове визнання зазначеного факту позивачем, яка підтвердила участь відповідача у матеріальному утриманні дітей, разом з цим нею зазначено, що допомога яка надається відповідачем недостатня для повного утримання та матеріального забезпечення дітей.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив, що ОСОБА_2 п.2 умов Договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 31 травня 2012 року виконується у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлений факт участі відповідача в матеріальному утриманні дітей, що повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано шлюб між ними.

Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками дитини.

З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2012 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дітей (а.с.4).

Згідно п.2 Договору ОСОБА_5 зобов`язався утримувати свої дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сплачувати аліменти в розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. У випадку навчання дітей у вищому навчальному закладі з денною формою навчання ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання.

Пунктом 3 Договору визначено, що аліменти у розмірі 5000 грн. будуть сплачуватись ОСОБА_5 щомісячно. Гроші не пізніше 7 числа кожного місяця будуть надсилатися поштовим переказом або надаватись особисто за місцем проживання ОСОБА_1 терміном до 31.12.2014 року. 01.01.2015 року буде переглянуто (збільшено) за домовленістю Сторін та укладено Додаткову угоду до вищевказаного Договору про участь у вихованні та утриманні дітей.

В апеляційній скарзі апелянт зазначила, що відповідач у період з жовтня 2017 року по липень 2018 року припинив сплату аліментів.

Так з матеріалів справи вбачається, що в період на який посилаться апелянт, відповідач перераховував грошові кошти на її ім`я, шляхом поповнення її карткового рахунку, поміж вказаного ОСОБА_5 купував продукти, одяг, взуття та іграшки, що підтверджується чеками на суму 51 654 грн.41 коп. що є навіть більшим, аніж позивач просить стягнути з відповідача.(а.с.51,52-54,57).

Відповідно до положень ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до положень ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, апелянтом не доведено факту не сплати аліментів відповідачем за період з жовтня 2017 року по липень 2018 року. В свою чергу ОСОБА_5 довів те, що ним сплачувались аліменти та він приймав участь в утриманні дітей шляхом купівлі одягу, взуття, продуктів харчування, іграшок.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, належних та допустимих доказів на підтвердження не сплати та пені по аліментах не надано та в свою чергу не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: