ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» квітня 2019 року

м. Харків

справа № 628/2172/17-ц

провадження № 22ц/818/2164/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

третя особа - прокуратура Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2019 року у складі судді Коваленко О.А.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: прокуратура Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності та перебування під слідством, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2010 року Куп'янським транспортним прокурором Харківської області щодо нього порушено кримінальну справу № 2510003 за ознаками складів злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 3 статті 358, частиною 1 статті 366 КК України.

Вказав, що 26 лютого 2010 року слідчим Куп'янської транспортної прокуратури Харківської області йому обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

Зазначив, що 12 березня 2010 року слідчим Куп'янської транспортної прокуратури йому пред'явлено обвинувачення, в остаточній редакції, в скоєнні злочинів, передбачених частиною 1 статті 191, частиною 3 статті 358, частиною 1 статті 366 КК України.

Вказав, що 20 березня 2010 року складено обвинувальний висновок, який затверджено Куп'янським транспортним прокурором, та кримінальну справу направлено для розгляду по суті до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області.

06 грудня 2011 року постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області, кримінальну справу направлено Куп'янському транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування.

Зазначив, що розслідування кримінальної справи № 2510003 Куп'янською транспортною прокуратурою продовжилось, але жодних доказів, які б підтверджували наявність у його діях складів злочинів, передбачених вищезазначеними статтями КК України, під час досудового розслідування здобуто не було.

16 липня 2012 року старший слідчий слідчого віддлу ЛВ на ст. Куп'янськ УМВС України на Південний залізниці ОСОБА_3 виніс постанову про закриття кримінальної справи № 2510003 на підставі пункту 2 статті 6 КПК України за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Вказав, що він незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, щодо нього обирався запобіжний захід - підписка про невиїзд та складався обвинувальний висновок, а кримінальна справа направлялась до суду, де відбувався її розгляд по суті.

Зазначив, що він перебував під слідством та судом загалом протягом 28 місяців і 18 днів, оскільки 26 лютого 2010 року йому пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочинів за частиною 1 статті 191, частиною 1 статті 366 КК України, а кримінальну справу закрито лише 16 липня 2012 року.

Вказав, що під час незаконного перебування під слідством і судом йому завдано значних моральних страждань внаслідок психічного впливу, що полягав у тому, що за цей час він був змушений багато разів приїздити до слідчого, а потім до суду в судові засідання. При цьому, він відволікався від виконання обов'язків начальника залізничної станції Гроза СТГО «Південна залізниця», не міг повноцінно займатися своїми функціональними обов'язками. Про виїзди до слідчого та суду він був змушений ставити до відома рідних та близьких людей, а також керівників та своїх підлеглих, що принижувало його в очах оточуючих. Поїздки до слідчого та в судові засідання він здійснював за власні кошти, крім того, забезпечував прибуття до суду захисника.

Зазначив, що внаслідок перебування під підпискою про невиїзд і того, що він був змушений за викликами їздити до слідчого та суду, постійно перебувати за місцем свого проживання протягом більше 28 місяців, він не мав змоги належним чином забезпечити своє лікування в санаторії та відпочинок під час відпусток.

Вказав, що, перебуваючи під слідством та судом, він мав серйозні підстави сумніватися в тому, що він зможе продовжувати працювати на своїй посаді, оскільки санкції статей, за якими його незаконно обвинувачували, передбачали реальне позбавлення волі та відсторонення від посади, що автоматично позбавило б його посади та заробітної плати.

Просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на його користь 106 477,80 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а також з урахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 2019 року стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, на його користь 119 347,80 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, що позивачем доведено факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством, закриття щодо нього кримінальної справи та завдання у зв'язку з цим моральної шкоди, і відповідачем та третьою особою такі обставини не спростовано; що неможливість дослідити кримінальну справу не впливає на встановлення вказаних фактів, які підтверджено письмовими доказами та показаннями свідків; що у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати у 2019 році, від якого залежить розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно збільшити позовні вимоги до 119 347, 80 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх недоведеністю, оскільки місцезнаходження кримінальної справи № 2510003 не встановлено, на неодноразові запити суду вказану справу не надано.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з наглядового провадження № 25-10 щодо ОСОБА_1, 23 лютого 2010 року Куп'янським транспортним прокурором Кукуруза Р.В. винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактом внесення завідомо неправдивих даних до офіційних документів, заволодіння чужим майном шляхом зловживання посадовою особою своїм службовим становищем та використання завідомо підробленого документу, щодо начальника станції Гроза СТГО «Південна залізниця» ОСОБА_1 за ознаками складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України.

26 лютого 2010 року слідчим Куп'янської транспортної прокуратури Мироненко Д.І. винесено постанову про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу - підписки про невиїзд.

03 березня 2010 року слідчим Куп'янської транспортної прокуратури Мироненко Д.І. пред'явлено обвинувачення ОСОБА_1 в скоєнні злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України.

12 березня 2010 року слідчим Куп'янської транспортної прокуратури Мироненко Д.І. пред'явлено обвинувачення ОСОБА_1 в остаточній редакції в скоєнні злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України.

29 березня 2010 року затверджено обвинувальний висновок щодо ОСОБА_1 за ознаками складів злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України, який направлено до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області для розгляду по суті. Обраний ОСОБА_1 запобіжний захід - підписка про невиїзд.

Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року справу за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною 1 статті 191, частиною 3 статті 358, частиною 1 статті 366 КК України направлено до Куп'янської транспортної прокуратури для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 03 квітня 2012 року згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області (том 1, а. с.28-34).

Кримінальна справа №2510003 щодо ОСОБА_1 у двох томах направлена Куп'янським міськрайонним судом Харківської області Куп'янському транспортному прокурору Кукурузі Р.В. для проведення додаткового розслідування згідно супровідного листа від 28 квітня 2012 року №1-44/2011 (том 1, а. с. 26).

23 травня 2012 року кримінальна справа №2510003 щодо ОСОБА_1 у двох томах направлена Куп'янським транспортним прокурором Кукурузою Р.В. для проведення додаткового розслідування начальнику ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці підполковнику міліції ОСОБА_5

16 липня 2012 року старшим слідчим слідчого відділу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південний залізниці ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінальної справи № 2510003 щодо ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 6 КПК України за відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191, частиною 3 статті 358 , частиною 1 статті 366 КК України (том 1, а. с. 36-37). Матеріали справи свідчать про те, що постанова є чинною.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтвердили, що постанова є чинною

Представник прокуратури в суді апеляційної інстанції цього не спростував.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що на той час він був начальником слідчого відділу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці та підтвердив, що кримінальна справа № 2510003 щодо ОСОБА_1 за ознаками складів злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 3 статті 358, частиною 1 статті 366 КК України, перебувала у них в провадженні. Дану справу було направлено на розгляд до суду.

Постановою суду дану справу повернуто Куп'янському транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування. В подальшому слідчим Лісовим А.О. винесено постанову про закриття даної кримінальної справи. Після ліквідації відділу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці документацію щодо діяльності слідчого відділу передано до ліквідаційної комісії.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що після того, як кримінальну справу № 2510003 щодо ОСОБА_1 направлено для проведення додаткового розслідування, дана справа перебувала в його провадженні. В подальшому ним винесено постанову про закриття даної кримінальної справи. Після ліквідації відідлу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України всю документацію передано до ліквідаційної комісії.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснив, що він, як виконувач обов'язків начальника слідчого відділу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці посвідчив копію постанови з матеріалів наглядового провадження про закриття кримінальної справи № 2510003 щодо ОСОБА_1 та видавав її йому.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що він отримав зазначену постанову під підпис.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснив, що ним особисто складено та затверджено обвинувальний висновок щодо ОСОБА_1 за ознаками складів злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України, який направлено до суду.

З листа № 19691/119-85/02/20-2017 від 11 грудня 2017 року, наданого на запит суду першої інстанції Куп'янським відділом поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, вбачається, що відповідно до наказу МВС України № 662 від 08 червня 2015 року «Про ліквідацію управління МВС України на Південній залізниці» - слідчий відділ ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці ліквідовано. Документацію щодо діяльності слідчого відділу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці передано до ліквідаційної комісії. Слідчий ОСОБА_3 у слідчому відділі Куп?янського ВП ГУНП в Харківській області не працює. Слідчий відділ Куп?янського ВП ГУНП в Харківській області досудове розслідування по кримінальній справі № 2510003 не здійснює (том 1, а. с. 90).

Аналогічні відомості надані у листі № 583/119-85/02/20-2018 від 18 січня 2018 року, що надійшов на запит суду першої інстанції з Куп'янського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області.

З листів № 3738/119-24/01-2018 від 05 лютого 2018 року, № 7630/119-24/01-2018 від 02 квітня 2018 року, № 12417/119-24/03-2018 від 31 травня 2018 року, наданих на запит суду першої інстанції Слідчим управлінням Головного управління національної поліції в Харківській області вбачається, що з метою встановлення місцезнаходження кримінальної справи № 2510003 щодо ОСОБА_1, закритої 16 липня 2012 року слідчим слідчого відділу ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці, Слідчим Управлінням вивчено ліквідаційну справу про ліквідацію органів та підрозділів Управління МВС України на Південній залізниці та акти прийому-передачі кримінальних проваджень (справ) та речових доказів у кримінальних провадженнях (справах), досудове розслідування в яких на той час здійснювали слідчі лінійних відділів або досудове розслідування яких зупинено за пунктом 3 статті 206 КПК України (у редакції 1960 року). Факту передачі кримінальної справи № 2510003 до слідчих підрозділів ГУНП в Харківській області під час ліквідації Управління МВС України на Південній залізниці не встановлено (том 1, а. с. 118, 161, 197).

З листа № 944/119-27/02-2018 від 26 березня 2018 року, наданого на запит суду першої інстанції Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції в Харківській області вбачається, що за даними Управління кримінальна справа № 2510003 порушена 23 лютого 2010 року Куп'янською транспортною прокуратурою за ознаками складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України.

15 березня 2010 року Куп'янською транспортною прокуратурою кримінальну справу направлено до суду на підставі статті 232 КПК України за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України. Інші відомості щодо руху кримінальної справи № 2510003 в Управлінні відсутні. Станом на 26 березня 2018 року довідки Ф.6 про наслідки розгляду судом вказаної кримінальної справи №2510003 не надходило (том 1, а. с. 142).

З листа № 04/2/2-46 від 23 червня 2018 року, наданого на запит суду першої інстанції прокуратурою Харківської області, вбачається, що прокуратурою на адресу суду надано копії звітів форми 1-СЛ (звіт про роботу органів досудового розслідування) Куп'янської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері станом на 19 листопада 2012 року та з 20 листопада 2012 року по 31 грудня 2012 року разом із довідками про рух кримінальних справ (проваджень).

Звітність за формою № 1-СЛ у 2012 році складалась органами прокуратури відповідно до спільного наказу ГП, МВС, СБ, ДПА України від 08 лютого 2012 року № 11/60/100/102 за рік з наростаючим підсумком з початку року, тобто, з 01 січня 2012 року по 19 листопада 2012 року. Окрім того, 20 листопада 2012 року набув чинності КПК України від 13 квітня 2012 року, у зв'язку з чим Куп'янською транспортною прокуратурою Харківської області у 2012 році складено звіт за формою № 1-СЛ станом на 19 листопада 2012 року та з 20 листопада 2012 року по 31 грудня 2012 року.

У зазначеному звіті інформація щодо кримінальної справи №2510003 відсутня.

Разом з цим кримінальна справа № 2510003 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ознаками складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України, згідно книг обліку Куп'янської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері 23 травня 2012 року повернулась з Куп'янського міськрайонного суду Харківської області, після чого справу направлено до ЛВ на станції Куп'янськ для проведення додаткового розслідування. Відомості про подальший рух кримінальної справи у книгах обліку та справах відсутні.

Кримінальна справа № 2510003 на зберігання архіву прокуратури області після ліквідації Куп'янської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері не передавалася.

З листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції в Харківській області № 2672/119-27/02-2018 від 24 вересня 2018 року вбачається, що відповідно до записів контрольного журналу обліку злочинів ЛВ на станції Куп'янськ за 2010 рік кримінальну справу №2510003 порушено 23 лютого 2010 року Куп'янською транспортною прокуратурою за ознаками складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України.

15 березня 2010 року Куп'янською транспортною прокуратурою кримінальну справу направлено до суду на підставі статті 232 КПК України за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 358 КК України.

Інші відомості щодо руху кримінальної справи № 2510003 в журналі обліку злочинів ЛВ на станції Куп'янськ за 2010 рік відсутні, що вбачається з ксерокопії сторінок контрольного журналу.

Станом на 24 вересня 2018 року в Управлінні відсутні відомості щодо внесення після 06 листопада 2011 року до Управління Куп'янською транспортною прокуратурою та слідчим відділом ЛВ на станції Куп'янськ даних про: повернення кримінальної справи № 2510003 судом для додаткового розслідування; передачу кримінальної справи № 2510003 для додаткового розслідування із Куп'янської транспортної прокуратури до слідчого відділу ЛВ на станції Куп'янськ; закриття кримінальної справи № 2510003; скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого в скоєнні злочинів за частиною 1 статті 191, частиною 3 статті 358, частиною 1 статті 366 КК України; скасування щодо ОСОБА_1 міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд, яка обрана 26 січня 2010 року слідчим Куп'янської транспортної прокуратури.

Контрольний журнал обліку злочинів ЛВ на станції Куп'янськ за 2010 рік передано до Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції в Харківській області з відділу інформаційно-аналітичного забезпечення Управління МВС України на Південній залізниці у листопаді 2015 року на підставі акту про передачу-приймання контрольних журналів обліку злочинів від 06 листопада 2015 року № 36/15/6334 у зв'язку з ліквідацією Управління МВС України на Південній залізниці.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з'ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, (провадження № 14-298цс18.

Частинами першою та другою статті 1176 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами п'ятою та шостою статті 4 згаданого Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Матеріали справи свідчать про те, що кримінальну справу за обвинуваченням позивача закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Тривалий час до ОСОБА_1 незаконно застосовано запобіжний захід - підписку про невиїзд, що обмежувало його права як людини та громадянина.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, зокрема те, що права ОСОБА_1 порушені у зв'язку з незаконним кримінальним переслідуванням та перебуванням під підпискою про невиїзд, слід дійти висновку щодо того, що позивачу завдано моральну шкоду. Право на відшкодування моральної шкоди у нього виникло на підставі статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки щодо нього винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності кримінальної справи №2510003 і відмови у зв'язку з цим у задоволенні позову є безпідставним, оскільки порушення прав ОСОБА_1 вбачається з обвинувального висновку, постанови Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року про проведення додаткового розслідування та постанови старшого слідчого СВ ЛВ на станції Куп'янськ Управління МВС України на Південній залізниці ОСОБА_3 від 16 липня 2012 року про закриття кримінальної справи, які містяться в матеріалах справи та наглядового провадження №25-10.

Не надання кримінальної справи №2510003 щодо ОСОБА_1 на запит суду у зв'язку з не встановленням її місцезнаходження правоохоронними органами не є підставою для відмови у задоволенні позову та відновленні порушених прав позивача.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абзаці 2 пункту 14 постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, зазначена норма Закону не зобов'язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто, розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Максимальний розмір відшкодування указаної шкоди законом не установлений, однак має визначатися компетентним органом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань з урахуванням при цьому вимог розумності та справедливості.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року, справа № 279/9230/15-ц, (провадження № 61-5006св18).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (на час подання уточненої позовної заяви) встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2018 року - 3723, 00 грн.

Доводи Державної казначейської служби України, викладені у відзиві на позов, щодо того, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення розміру відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки зазначена норма стосується випадків обчислення окладів, заробітної плати та інших виплат, пов'язаних з оплатою праці є безпідставними, та суперечать вимогам чинного законодавства.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року (справа № 461/14688/14-ц, (провадження № 61-15431св18).

Матеріали наглядового провадження №25-10 свідчать про те, що ОСОБА_1 слідчим Куп'янської транспортної прокуратури Мироненко Д.І. пред'явлено обвинувачення 03 березня 2010 року, а не 26 лютого 2010 року, як вказує позивач.

Постанову про закриття кримінальної справи № 2510003 щодо ОСОБА_1 винесено 16 липня 2012 року.

Тому, мінімальний гарантований розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням часу, протягом якого щодо ОСОБА_1 тривало розслідування, а саме 28 місяців та 14 днів, має становити 105 981,40 грн. (3723*28=104 244,00; 3723:30*14=1737,40; 104 244,00+1737,40=105 981,40).

Відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з пунктом 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що стягнення визначеної вище суми моральної шкоди необхідно здійснювати з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь позивача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив про збільшення розміру своїх позовних вимог до 119 347,80 грн. у зв'язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати у 2019 році, однак таке клопотання не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно вимог пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання в суді першої інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що такі вимоги позивач в суді першої інстанції не заявляв, тому вони не можуть бути предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим позивачем доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позову позивачу.

У зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, а позов - частковому задоволенню з підстав, зазначених вище.

Питання щодо стягнення судових витрат не вирішується відповідно до статті 141 ЦПК України, пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами та пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 105 981, 40 грн.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року