Справа № 159/4696/16-ц
Провадження № 2/159/1043/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Шокот С.Т..,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків пов`язаних із знеціненням валюти на день платежу,-

в с т а н о в и в:

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов`язаних із знеціненням валюти на день платежу, тобто курсової різниці.

В обґрунтування позову зазначив, що 07 травня 2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 2300 дол. США, що еквівалентно 18400 грн., шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 500 грн.

В судовому засіданні, при розгляді справи № 159/2004/13-ц за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної

шкоди, встановлено, що сторони в судовому засіданні визнали ту обставину,

що в серпні 2012 року ОСОБА_2 передав

ОСОБА_1 автомобіль «Форд Сієра», отримавши за це 2300 дол. США.

Згодом вказані правовідносини підлягали юридичному оформленню, а

автомобіль перереєстрації за ОСОБА_1 .

Згідно матеріалів справи 04 жовтня 2012 року автомобіль вилучено у ОСОБА_1 та поміщено на штраф майданчик.

Враховуючи не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань Ковельським міськрайонним судом за його заявою було видано виконавчий лист №159/2004/13 -ц від 31.01.2014 року. Виконавче провадження неодноразово затягувалось з підстав відсутності майна у боржника. В черговий раз, після відкриття виконавчого провадження за його заявою 27.10.2016 року боржником була погашена сума 18400 грн. яка була перерахована на його картковий рахунок.

Зазначив також, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони

можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній

валюті.

Крім того звертав увагу, що увідповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, тобто станом на 27 жовтня 2016 року 2300 доларів США було еквівалентно 58836,30 ( п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять шість гри. 30 коп.) гривням.

У зв`язку з наведеним вище, сума реальних збитків (знецінення валюти) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, внаслідок винної та протиправної поведінки відповідача, становить 40436,30 (сорок тисяч чотириста тридцять шість грн. 30 коп.) грн.

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю та стягнуто на користь позивача 40 436,30 грн., а також судовий збір.

За заявою відповідача від 06.06.2019 року про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 21 червня 2019 року дане рішення було скасоване та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу 15 денний строк для подання відзиву на позовну заяву .

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначив, що в судовому засіданні сторонами було подано для затвердження мирову угоду, в якій визначено розмір погодженого відшкодування - 2300 дол. США, що еквівалентно 18400 грн. та порядок повернення шляхом сплати щомісячних платежів в сумі по 500 грн.

Отже, сторонами було добровільно погоджено здійснення оплати в національній валюті - гривні, а не в доларах США.

Ніяких інших умов, в тому числі прив`язки суми платежів до долара США на момент їх сплати та дати початку оплати мирова угода не містить.

Ухвалою суду від 07.05.2013 р. було визнано мирову угоду.

Отже, ОСОБА_2 повинен був здійснити:18400 грн. : 500 грн. = 36,8 платежів. Тобто, 36 щомісячних платежів по 500 грн. і 37-й платіж в сумі: 500 х 0,8 = 400 грн. Строк повної оплати - 3 роки і 1 місяць від першого платежу.

Заяву про видачу виконавчого листа позивач подав до суду 20.01.2014 p., що підтверджується матеріалами справи № 159/2004/13-ц. Тобто, більше, ніж через 8 місяців з моменту затвердження мирової угоди. Його вини у тому, що позивач не подав заяву про видачу виконавчого листа раніше, немає.

Виконавчий лист було видано позивачу 31.01.2014 р. що підтверджується відміткою в заяві позивача про його видачу.

Більше, ніж через місяць з моменту отримання виконавчого листа позивач звернувся до державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження і постановою від 12.03.2014 р. головного державного виконавця ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції Сидько А.А. було відкрито виконавче провадження з виконання вищезгаданої мирової угоди, згідно поданого позивачем виконавчого листа.

Отже, початок виконання припадає на 12.03.2014 p., а закінчення виконання (останній платіж) - до 12.04.2017 р. включно.

Останній платіж було здійснено мною 27.10.2016 p., що визнає сам позивач. Тобто, борг було повністю погашено на 5 місяців 17 днів раніше кінцевого строку, починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження.

Вказує також, що позивач не заявляв вимог про стягнення 3% річних та не вправі їх заявляти, оскільки повне виконання судового рішення було завершено достроково.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з підстав викладенихв позові.

Відповідач та його представник у судовому засіданні підстав позову не визнали і в його задоволенні просять відмовити за безпідставністю , оскільки борг погашено в повному обсязі. При цьому підтримали доводи викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 07.05.2013 року визнано укладену між сторонами угоду відповідно до якої відповідач, тобто ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути позивачу, тобто ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 2300 Євро, що еквівалентно 18400 грн. шляхом сплати щомісячних платежів сумі 500 грн., а також судові витрати в сумі 172,50 грн.

Матеріалами виконавчого провадження , які не оскаржували сторони доводиться та обставина , що відповідачем погашено судовий збір 20.01.2014 року та одноразовим платежем 26.10.2016 року 18400 грн.. Постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження 23.12.2016 року.

Судом встановлено також, що при укладенні мирової угоди позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх прав та не заперечував про стягнення з відповідача суми боргу, щомісячними платежами - 500 грн. кожного місяця до погашення 18400 грн., що в еквіваленті на час угоди становило 2300 Євро. Умови даної мирової угоди виконано, тобто сплачено боржником 18400 грн..

Отже, в даному випадку кредитор - сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням ( мирова угода), яким таку заборгованість стягнуто з боржника ( щомісячні платежі по 500 грн.), а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі , а тому позивач на переконання суду не мав права на стягнення курсової різниці оскільки визнав зобов`язання у національній валюті у якій і прийняв його виконання.

Дійшовши дотакого висновку суд зазначає наступне.

Згідно зі статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом та території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі ст.524 України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає , що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 ст.16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 ст.22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ст..22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині 2 ст.224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів ( упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди;причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини ( ст..614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів ( упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Вказане відповідає Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 82, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, ст..99 Конституції України,ст.ст.15,16,22,192,193,533,524,533,614,623 ЦК України, ст.224 ГПК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»,суд -

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків пов`язаних із знеціненням валюти на день платежу- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

ГоловуючийВ. О. Лесик