Ухвала

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 401/11068/12

провадження № 61-6679 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року та постановуДніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Божко Руслан Ілліч, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов у виконавчому провадженні про стягнення аліментів та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментам у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження № 55854596, щодо примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі ј частки його доходів.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії посадових осіб Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо складання та затвердження розрахунку заборгованості по аліментах, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з червня 2013 року по жовтень 2016 року у розмірі 64 396,65 грн, та визнано цей розрахунок неправомірним; зобов'язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментах, на підставі виконавчого листа від 24 січня 2013 року № 401/11068/12. В іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимог скарги щодо визнання дій державного виконавця при винесенні оспорюваних постанов незаконними та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким скасовано постанови державного виконавця у виконавчому провадженні від 22 лютого 2018 року №55854596 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві полювання; у праві користування зброєю; про арешт коштів від 30 березня 2018 року, про арешт майна від 29 березня 2018 року. У іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

У квітні 2019 року до Верховного Суду ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року та постановуДніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині зобов'язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК Україниціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

У цій справі оскаржуються дії державного виконавця, при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, ціна позову у якій станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

При цьому, касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно роз'яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року та постановуДніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Божко Руслан Ілліч, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов у виконавчому провадженні про стягнення аліментів та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментам у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь