Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 640/954/17

провадження № 61-21305св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державна казначейська служба України,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Базис»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року у складі судді Піддубного Р. М.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Київський ВДВС м. Харкова), Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Базис» (далі - ПАТ «АКБ «Базис»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2012 року, стягнуто на його користь зПАТ «АКБ «Базис» заборгованість за договором банківського вкладу, яка складається з 2 021 500,00 грн вкладу та 376 734,89 грн процентів.

Внаслідок тривалого невиконання державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова вищевказаного рішення суду та неповернення присуджених коштів йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, 2 381 018,59 грн на відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю Київського ВДВС м. Харкова,15 000,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто зКиївського ВДВС м. Харкова в дохід держави судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а саме: судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Тобто, суд апеляційної інстанції невірно застосував вказану норму права та підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки 110 відсотків обчислюється від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. У нашому випадку ставка судового збору за подачу позову до суду фактично складала 0 %.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 рокузалишено без руху для сплати судового збору.

Ухвала мотивована тим, що пільг щодо сплати судового збору за оскарження позивачем рішення до апеляційного суду у вказаній категорії справ Законом України «Про судовий збір» не передбачено. Тому, відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» він має сплатити судовий збір у розмірі 9 504,00 грн (т. 2 а. с. 33-34).

31 жовтня 2017 року ОСОБА_4 на виконання ухвали суду від 19 жовтня 2017 року звернувся до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору, обґрунтовуючи яке, послався на непрацевлаштованість та відсутність фінансової можливості сплатити судовий збір (т. 2 а. с. 40).

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року клопотання ОСОБА_4 залишено без задоволення у зв'язку із відсутністю у матеріалах справи доказів на підтвердження пояснень заявника, а апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк п'ять днів з дня отримання копії цієї ухвали для сплати судового збору (т. 2 а. с. 41-42).

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав не усунення недоліків апеляційної скарги (т. 2 а. с. 93).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) (далі - Закон) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону призначення судових витрат, а також змісту положення частини першої статті 3 цього Закону й встановлення законодавцем ставок судового збору за скарги при перегляді судових рішень у відсотках збору, що підлягає сплаті за подання позову (стаття 4), то зазначене слід розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Порушені права позивача з наведених у позові підстав можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 14-57цс18.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У порушення норм процесуального права апеляційний суд не взяв до уваги доводи та аргументи апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, така підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик