ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3189/19 Справа № 201/7376/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські вежі" про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські вежі" про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські вежі" про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року по цивільній справі №201/7376/18 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські вежі" про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

У відзиві Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські вежі" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року по справі № 201/7376/18 без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Porsche Panamera», д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 14).

23 травня 2007 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Перспектива Інвестмент» було укладено договір купівлі-продажу паркувального місця, яке знаходиться у житловому будинку літ. А-28 цокольного поверху приміщення НОМЕР_4 - поз. НОМЕР_3, загальною площею 17,7 кв.м, у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Як вбачається зі змісту цього договору, пакувальне місце передане одразу після підписання договору покупцеві - ОСОБА_2 Продавець підтвердив, що паркувальне місце знаходиться у технічному стані, придатному для нормального його використання. Покупець підтверджує, що паркувальне місце, яке продається, візуально оглянуто ним до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню паркувального місця за призначенням на момент огляду виявлено не було. Продавець зобов`язується нести обов`язок по утриманню паркувального місця (оплаті всіх належних платежів), а також відповідати за вказаний стан паркувального місця до моменту його фактичної передачі. В разі наявності недоліків паркувального місця або заборгованості за платежами, сторони зобов`язуються виписати їх в окремий погоджений ними документ, який є обов`язковим для виконання (п. 9 договору).

Як вказує позивачка, у період з 22 по 29 січня 2018 року її автомобіль знаходився на цьому паркувальному місці і 29.01.2018 року вона виявила пошкодження лобового скла автомобіля.

На підтвердження суми заподіяної шкоди позивачкою надані калькуляція відновлювальних робіт і виставлений рахунок №СФ-110 з уточненою вартістю відновлювальних робіт станом на 29.06.2018 року в сумі 67 323,16 грн. (а.с. 15, 33-34).

За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин - в редакції від 09.11.2017р.), у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 1) аварія - пошкодження, вихід з ладу, відмова, неможливість експлуатації внутрішньобудинкових систем, а також пошкодження несучих, огороджувальних та несучоогороджувальних конструкцій будівлі, які спричинили або можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю людей, пошкодження майна, унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг споживачам; 3) внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення; 5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; 6) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; 12) послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Статтею 18 цього Закону закріплені обов`язки об`єднання, серед яких: забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам; забезпечувати виконання вимог статуту об`єднання; виконувати свої договірні зобов`язання; забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна.

Стаття 22 цього Закону покладає на ОСББ обов`язок забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку. Так, для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.

Згідно зі ст. 23 Закону утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України.

Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласники багатоквартирного будинку(далі - співвласники) - це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

За преамбулою Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачка не є власником паркувального місця або ж квартири у будинку, де створене ОСББ «Дніпровські вежі», отже не є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку у розумінні норм цього Закону.

Їй належить лише майно, яке у момент «іскріння» знаходилося на території нежитлового приміщення будинку - паркувального місця, яке належить співвласнику будинку - її сину ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює правові та організаційні засади функціонування ОСББ, регулює правовідносини, що склалися між ОСББ і власниками квартир і нежитлових приміщень для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, цей закон не може бути застосований до правовідносин, у т.ч. й зобов`язальних і деліктних, що виникли з позивачкою і ОСББ «Дніпровські вежі».

Окрім вказаного, Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» покладають на ОСББ обов`язок утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території.

У пункті 4 рішення Конституційного суду України від 09.11.2011р. у справі № 1- 22/2011 надано тлумачення ч. 2 ст. 382 ЦК України (яка регулює право спільної сумісної власності власників квартир у багатоквартирному будинку) Конституційний суд України дійшов висновку, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво-або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Функціональне призначення, як обслуговування дво-або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Також, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, а саме: допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою суду не надано доказів, що у приміщені паркінгу, саме над паркувальним місцем НОМЕР_3, знаходилося обладнання для обслуговування будинку - механічне, електричне, сантехнічне та або інше, яке належить до спільного майна багатоквартирного будинку, і внаслідок несправної роботи якого виникла аварія - іскріння, що пошкодило автомобіль.

На підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача і шкодою позивачка надала висновку експерта Забуги О.В. Дніпропетровського НДІСЕ №1998-18 від 25.05.2018 року.

Проте, сам по собі висновок експерта є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому законом, а тому відповідає вимогам допустимості (с. 78 ЦПК України), а норми ст.ст. 102, 106 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03.10.2017р.) допускають надання суду висновку експерта, проведеного експертизи на замовлення учасників справи, до розгляду справи.

Водночас, за приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування - обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з наданого позивачкою висновку експерта Забуги О.В. Дніпропетровського НДІСЕ № 1998-18 від 25.05.2018р. за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження, пошкодження вітрового скла автомобіля «Porsche Panamera GTS» могли утворитися при обставинах, вказаних ОСОБА_1 , в результаті попадання іскор на вітрове скло з ділянки возгорання проводки, яка була розташована зверху, навпроти вітрового скла автомобіля (а.с. 27).

З дослідницької частини експертизи вбачається, що замовницею експертизи - ОСОБА_1 на вирішення дослідження було поставлене питання: Чи могли утворитися пошкодження на вітровому склі автомобіля «Porsche Panamera GTS», р.н. НОМЕР_1 (у вигляді окалин) в умовах викладених в обставинах пригоди (в результаті попадання іскор на вітрове скло з ділянки возгорання проводки, яка була розташована зверху, навпроти вітрового скла автомобіля)?».

Експерт оглянув автомобіль «Porsche Panamera GTS» 25.04.2018р. об 11 год. у світлий час доби, при природному освітленні, а також на паркувальному місці НОМЕР_3 (АДРЕСА_1), у присутності ОСОБА_1 .

Під час зовнішнього огляду автомобіля «Porsche Panamera GTS» (ділянок пошкодження вітрового скла) було встановлено, що виявлені ділянки пошкоджень сконцентровані в лівій верхній частині вітрового скла даного автомобіля, на зовнішній його частині.

Оглядом ділянки пошкоджень вітрового скла автомобіля «Porsche Panamera GTS» було виявлено пошкодження у вигляді плям «зірчастої форми». Розмір плям «зірчастої форми» складає у діаметрі до 1,0 см (зображення 7, 8, 9, 10). Виявлені пошкодження «зірчастої форми», по напрямку утворення - зверху вниз, шорсткі на дотик, сколів та тріщин скла не виявлено.

Результати досліджень дали експерту змогу зробити висновок про те, що пошкодження на зовнішній поверхні вітрового скла автомобіля «Porsche Panamera GTS» було здійснено шляхом термічної деформації речовиною або предметом, який має температуру плавлення значно більшу, ніж температура плавлення скла, однак визначити, яким саме предметом та у який спосіб було здійснено термічне пошкодження скла, не надається можливим.

Отже, майну позивачки заподіяна шкода у вигляді пошкодження скла її автомобіля в результаті падіння іскор на вітрове скло.

Разом із тим, жодні представлені суду матеріали, у т.ч. й висновок експерта, не надають можливості встановити, що розуміється під «ділянкою возгорання, розташованою зверху, напроти скла автомобіля».

Експертом не встановлено ані предмета ані способу термічного пошкодження скла, не оглянуте саме джерело впливу - «ділянки возгорання проводки, яка була розташована зверху». Ця ділянка була зазначена лише зі слів позивачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду слід довести: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями заподіювача шкоди, вину у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б однієї зазначеної складової відповідальності за шкоду є підставою для відмови у її відшкодуванні.

Позивачкою не доведено суду протиправності дій (бездіяльності) ОСББ «Дніпровські вежі», причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями цього ОСББ, вини цього ОСББ, що виключає склад правопорушення, і, як наслідок, підставі цивільно- правої відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що позов не може бути задоволено з його правових підстав, а також внаслідок не доведення причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю ОСББ "Дніпровські вежі" і наявними ушкодженнями лобового скла транспортного засобу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що причинно-наслідковий зв`язок встановлено висновком експерта за №1998-18 від 25.05.2018 року, в якому оглянуто місце події, пошкоджений транспортний засіб, розташування ділянки обгоряння проводки та надано висновок, відповідно до якого, якщо іскріння проводки (речовина або матеріал проводки) мали температуру плавлення більшу, ніж температура плавлення скла, то іскри речовини проводки могли спричинити термічне пошкодження поверхні вітрового скла автомобіля. Тому пошкодження могли утворитися при обставинах визнаних позивачем, тобто в результаті попадання іскор на вітрове скло з ділянки загоряння проводки, яка була розташована зверху, навпроти вітрового скла автомобіля.

Проте, за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: висновками експертів ( ч. 1 і п. 2 ч. 2).

Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має зазделегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданого позивачем висновку експерта за №1998-18 від 25.05.2018 року вбачається, що на вирішення транспортно-трасологічного дослідження було поставлено питання: "1. Чи могли утворитися пошкодження на вітровому склі автомобіля «Porsche Panamera GTS», р.н. НОМЕР_1 (у вигляді окалин) в умовах викладених в обставинах пригоди (в результаті попадання іскор на вітрове скло з ділянки возгорання проводки, яка була розташована зверху, навпроти вітрового скла автомобіля)?"

Під час проведення експертом дослідження зроблено висновок, що пошкодження вітрового скла автомобіля «Porsche Panamera GTS» могли утворитися при обставинах, вказаних ОСОБА_1 , в результаті попадання іскор на вітрове скло з ділянки возгоряння проводки, яка була розташована зверху, навпроти вітрового скла автомобіля.

Колегія суддів вважає, що висновок експерта ґрунтується лише на припущеннях та без дослідження фактичних обставин справи, є неповним, неясним, неправильним та недостатньо обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Твердження апелянта, що наявність подій які описуються позивачем підтверджено показаннями свідка - ОСОБА_3 , колегія суддів ставиться критично, оскільки свідок ОСОБА_3 був допитаний в якості свідка з дотриманням норм законодавства, які встановлено ЦПК України. В підтвердження показів цього свідка апелянтом жодного доказу не надано.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта, що паркувальний майданчик, де сталася подія, внаслідок чого було завдано шкоди майну позивача, знаходиться на балансі ОСББ "Дніпровські вежі", що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні, є недоречними, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення матеріальної шкоди та встановлення факту спричинення пошкоджень автомобілю «Porsche Panamera GTS», р.н. НОМЕР_1 , а не встановлення власника та балансоутримувача паркувального майданчика.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова