Справа №463/8349/19
Провадження №4-с/463/37/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк», заінтересовані особи Луганський міський відділ державної виконавчої служби у Луганській області Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Скаржник АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з скаргою про зобов`язання Луганський міський відділ ДВС ГТУЮ у Луганській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 463/4231/15-ц, виданий Личаківським районним судом м. Львова 23.12.2015р.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 17.09.2019р. державним виконавцем Луганського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області винесено повідомлення про повернення виконавчого листа № 463/4231/15-ц, виданого Личаківським районним судом м. Львова 23.12.2015р. Підставою повернення державний виконавець зазначив, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Разом з тим, строк пред`явлення такого виконавчого документа становить три роки, та крім цього, вказаний виконавчий документ раніше пред`являвся до виконання і постановою від 31.03.2017р. був повернутий стягувачу. Відповідно, строк пред`явлення виконавчого документу перервався і на момент винесення державним виконавцем повідомлення від 17.09.2019р. не міг бути пропущений.

В судове засідання представник скаржника та заінтересовані особи не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на зазначене, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що 23.12.2015р. Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист про вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу HYUNDAI Santa Fe, 2013 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_3 .

Згідно повідомлення державного виконавця Луганського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 17.09.2019р. (а.с.5), виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції чинній на час набрання законної сили рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2015р.) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 вказаного Закону передбачено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Тобто, дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Під час розгляду цивільної справи № 464/3644/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив, що тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 640/4782/15-ц.

Згідно копії виконавчого листа (а.с.3), рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2015р. набрало законної сили 10.12.2015р.

Отже, передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV річний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчувався 10.12.216р., тоді як Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII набрав чинності 05.10.2016р.

Відповідно, на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII не сплинув річний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, у справі яка розглядається строк пред`явлення виконавчого листа № 463/4231/15-ц до виконання становить три роки.

Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, згідно п. 1 ч. 4, ч. 5 ст. 12 цього Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 463/4231/15-ц пред`являвся до виконання та згідно постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31.03.2017р. (а.с.4), повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Отже, після повернення виконавчого листа згідно постанови державного виконавця від 31.03.2017р., строк пред`явлення такого виконавчого листа перервався і відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, закінчується 31.03.2020р.

Як наслідок, у справі яка розглядається строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не є пропущеним, що не давало державному виконавцю підстав для повернення виконавчого листа № 463/4231/15-ц з підстав пропуску встановленого законом строку.

З огляду на зазначене, скаргу слід визнати обґрунтованою і у відповідності до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України, зобов`язати державного виконавця Луганського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області, або іншу посадову особу Луганського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника, усунути порушення прав заявника, зокрема, повторно розглянути питання про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 463/4231/15-ц, виданого Личаківським районним судом м. Львова 23.12.2015р.

На думку суду, постановлення ухвали про зобов`язання прийняти виконавчий документ до виконання буде втручанням у діяльність державного виконавця, оскільки окрім строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює ряд інших вимог, дотримання яких тягне за собою прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, і якщо питання дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання були предметом розгляду даної справи, то всі інші підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» судом не досліджувались, що виключає можливість зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий документ до виконання.

Крім того, відповідно до ст. 453 ЦПК України, слід роз`яснити державному виконавцю, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 260, 447, 450, 451, 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби у Луганській області Головного територіального управління юстиції у Луганській області Гребельного Олександра Володимировича, або іншу посадову особу Луганського міського відділу державної виконавчої служби у Луганській області Головного територіального управління юстиції у Луганській області, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод Акціонерного товариства «Ідея Банк», повторно розглянути питання про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 463/4231/15-ц, виданого Личаківським районним судом м. Львова 23.12.2015 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.