Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 357/4026/15-ц

провадження № 61-31016св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»;

представник позивача - Свинар Марія Юріївна;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ;

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року у складі судді Ярмоли О. Я. та рішення апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у акціонерному товаристві «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30 331 доларів 30 центів США строком до 18 липня 2015 року зі сплатою 14,5 % річних. Згідно з додатковою угодою від 13 жовтня 2008 року процентну ставку встановлено у розмірі 16 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно із позичальником відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позичальник, як і поручитель, належним чином зобов?язання за кредитним договором та договором поруки не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24 лютого 2015 року складала 23 980 доларів 15 центів США, з яких: сума поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1 812 доларів 30 центів США, сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14 365 доларів 81 цент США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 170 доларів 20 центів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 7 631 доларів 84 центи США. Сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості становила 6 042 414 грн 51 коп., з яких: сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3 983 923 грн 21 коп., сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 2 058 419 грн 29 коп.

Також за несвоєчасне виконання за кредитним договором банк просив стягнути солідарно з відповідачів суму 3 % річних від суми простроченого кредиту та процентів за весь період у розмірі 31 049 грн 56 коп., з яких; сума 3 % річних від суми простроченого кредиту у розмірі 20 470 грн 46 коп., сума 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 10 579 грн 09 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати.

У липні 2015 року ОСОБА_2 пред?явив до суду зустрічний позов, в якому просив визнати припиненою з 13 вересня 2008 року поруку за укладеним 18 липня 2008 року з ПАТ «Родовід Банк» договором поруки.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 18 липня 2008 року між ним та ПАТ «Родовід Банк» було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 липня 2008 року. Додатковою угодою кредитного договору від 13 жовтня 2008 року було збільшено відсоткову ставку з 14,5 % до 16 % річних, на що він не надавав свою згоду, а банк не повідомив його про збільшення ліміту відповідальності за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року позов ПАТ «Родовід Банк» та зустрічний позов ОСОБА_2 об?єднано в одне провадження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитом станом на 24 лютого 2015 року в сумі 23 980 доларів 15 центів США та пеню у розмірі 2 867 521 грн 38 коп. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, як і поручитель, зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконували, унаслідок чого виникла заборгованість. Разом з тим банк не повідомив поручителя про збільшення процентної ставки за кредитним договором, а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою є обґрунтованими. Останній платіж було сплачено позичальником у лютому 2013 року, а тому заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності є безпідставною. Сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами підлягає стягненню в межах строку позовної давності за один рік, тобто з 24 березня 2014 року по 24 лютого 2015 року. Також, суд вважав недоведеною вимогу банку про стягнення з позичальника 3 % річних за статтею 625 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання позичальника за кредитним договором виражене в іноземній валюті, тобто у цьому випадку не може йти мова про матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2008 року в сумі 23 980 доларів США 15 центів, пеню у розмірі 516 841 грн 77 коп. та 3 % річних у розмірі 31 049 грн. 56 коп. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, щопозичальник, як і поручитель, зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконували, унаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з пунктом 1.1 договору поруки

ОСОБА_2 погодився виконувати умови як кредитного договору, так і будь-яких додаткових угод до нього, а тому посилання на підвищення процентної ставки за додатковою угодою є безпідставними, а сума кредитної заборгованості підлягає стягненню солідарно із відповідачів. Також суд вважав, що наявні підстави для зменшення розміру пені до 516 841 грн 77 коп. на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, тобто до розміру завданих збитків. При цьому апеляційний суд послався на те, що проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а, відтак, відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в ід 29 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року та касаційна скарга ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк», в яких посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права: ОСОБА_1 просив рішення апеляційного суду скасувати, й ухвалити нове рішення про відмову у позові банку, в іншій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції; пАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» просило скасувати рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути судові витрати з ОСОБА_1

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 357/402615-ц із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що банк звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки перше порушення умов договору відбулося у жовтні 2011 року. Вважав необґрунтованим висновок апеляційного суду про стягнення 3 % річних, оскільки зобов?язання за кредитним договором визначено в валюті, а тому знецінення грошових коштів не відбувається. Посилався на завищений розмір пені, визначений судом, відносно розміру основного зобов?язання. Крім того, посилався на те, що додатковою угодою від 13 жовтня про збільшення розміру процентів обсяг зобов?язань поручителя було збільшено без згоди останнього, а тому порука є припиненою.

Касаційна скарга ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк»мотивована тим, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 оскаржувалась лише частина позовних вимог банку, тому суд дійшов помилкового висновку про те, що з банку підлягає стягнення суми судового збору у розмірі 3 372 грн 27 коп.

Також банк вважав, що оскільки рішення у справі ухвалено на користь ПАТ «Родовід Банк», а ОСОБА_1 є відповідачем у справі, то судові витрати мали стягуватись лише з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

ОСОБА_2 судові рішення не оскаржив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30 331 доларів 30 центів США строком до 18 липня 2015 року зі сплатою 14,5 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно із позичальником відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (пункт 1.1 договору поруки).

13 жовтня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18 липня 2008 року, якою процентну ставку за кредитом за цим договором встановлено у розмірі 16 % річних.

Позичальник, як і поручитель, належним чином зобов?язання за кредитним договором та договором поруки не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка, за розрахунком банку, станом на 24 лютого 2015 року складала 23 980 доларів 15 центів США, з яких: сума поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1 812 доларів 30 доларів США, сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14 365 доларів 81 цент США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 170 доларів 20 центів США, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 7 631 доларів 84 центи США. Сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості становить 6 042 414 грн 51 коп., з яких: сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3 983 923 грн 21 коп., сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 2 058 419 грн 29 коп.

Також за несвоєчасне виконання за кредитним договором банк просив стягнути солідарно з відповідачів суму 3 % річних від суми простроченого кредиту та процентів за весь період у розмірі 31 049 грн 56 коп., з яких; сума 3 % річних від суми простроченого кредиту у розмірі 20 470 грн 46 коп., сума 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 10 579 грн 09 коп.

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 22 квітня 2016 року № 18028/15-45 підтверджується заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 липня 2008 року станом на 24 лютого 2015 року по тілу кредиту в сумі 16 178 доларів 11 центів США, з яких: поточна заборгованість у розмірі 1 812 доларів 30 центів США, прострочена заборгованість у розмірі 14 365 доларів 81 цент США; заборгованість по відсотках у сумі 7 631 долар 41 цент США, у тому числі прострочені відсотки в розмірі 7 631 долар 41 цент США. Заборгованість ОСОБА_1 по пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотками станом на 24 лютого 2015 року на загальну суму 213 579 доларів 16 центів США не підтверджується.

Сума 3 % річних, нарахованих ПАТ «Родовід Банк» за несвоєчасне погашення кредиту за кредитним договором, станом на 24 лютого 2015 року розрахунково підтверджується у розмірі 467 грн 67 коп. (а.с. 210-223).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя. При цьому, встановивши, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір заборгованості, апеляційний суд скористався своїм правом та відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України обґрунтовано зменшив розмір неустойки. При цьому апеляційний суд правильно послався на те, що проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а, відтак, відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що банк звернувся з позов до суду з пропуском строку позовної давності, безпідставні, оскільки судом встановлено, що останній платіж за кредитом ним було здійснено у лютому 2013 року, а банк звернувся до суду з позовом у березні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Також є необґрунтованими посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на припинення зобов?язань за договором поруки у зв?язку із збільшенням обсягу зобов?язань, оскільки ОСОБА_2 судові рішення не оскаржив, а доказів про надання ОСОБА_1 повноважень представляти його інтереси при розгляді цієї справи матеріали справи не містять.

Відповідно до частин першої, п?ятої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, доводи касаційної скарги ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» щодо неправильного розподілу судових витрат є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції, ухвалюючи власне рішення та задовольняючи частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно змінив розподіл судових витрат, розмір яких розраховано вірно.

Інші доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у акціонерному товаристві «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович