печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Закірової К.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр художньої та технічної творчості «Печерськ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову про визнання незаконним та скасування наказу № 83-к від 17 листопада 2017 року про її звільнення, поновлення її на посаді керівника хореографічного колективу «Арабеск» Комунального підприємства «Центр художньої творчості «Печерськ» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 154,80 грн., мотивуючи тим, що її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним, та таким, що здійснене з порушенням вимог закону, оскільки, вона була відсутня на роботі із поважних причин, оскільки її фізично не було допущено до роботи працівниками Комунального підприємства «Центр художньої творчості «Печерськ».

Ухвалою судді від 19 грудня 2017 року вказаний позов залишено без руху, а в зв`язку з усуненням недоліків у визначений строку ухвалою судді від 09 лютого 2018 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

06 квітня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача.

31 травня 2018 року відповідно до розпорядження № 371 у зв`язку з закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п`ятирічного строку, вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

За клопотаннями сторін здійснено виклик в якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яких було допитано в якості свідків судовому засіданні.

Вислухавши позивача та її представника, які в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили задовольнити, представника відповідача, який проти задоволення позову заперечував, допитавши свідків, розглянувши матеріали позовної заяви та інші заяви по суті справи, дослідивши зібрані в справі докази, суд встановив наступні обставин та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 02 листопада 2015 року працювала на посаді керівником хореографічного колективу «Арабеск» Комунального підприємства «Центр художньої творчості «Печерськ».

Наказом директора Комунального підприємства «Центр художньої творчості «Печерськ» № 83-к від 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, в зв`язку із прогулом без поважних причин (в період з 14 по 23 жовтня 2017 року) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стало рішення профспілкового комітету Комунального підприємства «Центр художньої творчості «Печерськ» винесене на підставі подання директора ЦХТТ «Печерськ» ОСОБА_8. від 10 листопада 2017 року, яким надано згоду на звільнення керівника хореографічної студії «Арабеск» ОСОБА_1 з наступних підстав.

Комісія заслухавши пояснення щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин з 14 по 23 жовтня 2017 року, а також пояснення головного бухгалтера ОСОБА_4 щодо подачі для оплати останньою сфальсифікованого листка непрацездатності № 284 серії АДА №910416 від 01 вересня 2017 року.

Також, профспілковий комітет встановив, що ОСОБА_1 грубо порушила трудову дисципліну, будучі відсутньою на роботі з 01 вересня по 23 жовтня 2017 року без поважних причин. На лист № 060/47-71 від 04 жовтня 2017 року, направлений адміністрацією з вимогою пояснення причин відсутності па роботі, невиконання трудових обов`язків не відповіла, про що складено акт від 13 жовтня 2017 року.

За прогул з 01 вересня 2017 року по 13 жовтня 2017 року наказом № 73-к від 13 жовтня 2017 року позивача було притягнуто до відповідальності за ст. 147 КЗпП України. Копію наказу про накладення стягнення у вигляді догани, направлену листом № 060/47-75 від 13 жовтня 2017 року, із розпискою про ознайомлення не повернула.

При цьому, факт отримання ОСОБА_1 вказаних листів підтверджений документально, листи, акт від 13 жовтня 2017 року та наказ №73-к.

В пояснювальній записці ОСОБА_1 від 25 жовтня 2017 року на ім`я директора Центру «Печерськ», ОСОБА_8 , причиною відсутності на роботі в період з 01 вересня 2017 року по 23 жовтня 2017 року названо захворювання та амбулаторне лікування, що підтверджується листком непрацездатності № 284 серія АДА №910416 , виданий ПП «Медіком».

Наданий лікарняний лист був досліджений в судовому засіданні та розглянутий комісією соціального страхування Центру і визнаний останньою таким, що має ознаки фальсифікації. Адміністрацією Центру та Головою комісії соціального страхування були надані запити до ПП «Клініка Медіком» за Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві щодо дійсності листка непрацездатності № 284 серія АДА № 910416 (а.с. 60).

В листах ПП «Клініка Медіком» ( №348 від 01 листопада 2017 року) (а.с. 63) та Фонду соціального страхування (№1940-04 від 03 листопада 2017 року) (а.с. 62) було отримано підтвердження того, що перевірками обґрунтованості та достовірності листка непрацездатності № 284 серія АДА №910416 виявлено, що ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги не зверталась, а клінікою такий лист не видавався.

06 листопада 2017 року директор Центру в присутності інших працівників попросив ОСОБА_1 надати пояснення відсутності на роботі в період 14 по 23 жовтня 2017 року та повідомив про виявлення факту фальсифікації листка непрацездатності № 284 серія АДА №910416 . Ознайомлюватися із доповідною запискою про відсутність на роботі та листами з інформацією про-фальсифікацією листка непрацездатності ОСОБА_1 відмовилася, про що складено акти № 1 та № 2 від 06 листопада 2017 року (а.с. 65-66).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За змістом ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана; звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачає ч. 1 ст. 2 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає своє звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним, та таким, що здійснене з порушенням вимог закону, оскільки, вона була відсутня на роботі із поважних причин, її фізично не було допущено до роботи працівниками Комунального підприємства «Центр художньої творчості «Печерськ».

Вирішуючи спір, та перевіряючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд приймає до уваги те, що згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При цьому в силу норм законодавства для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визначаються такі причини, що виключають вину працівника.

Судом встановлено, що позивачем надано лікарняний лист № 284 серія АДА № 910416 (а.с. 60), однак в листах ПП «Клініка Медіком» ( №348 від 01 листопада 2017 року) (а.с. 63) та Фонду соціального страхування (№ 1940-04 від 03 листопада 2017 року) (а.с. 62) вказано, що ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги не зверталась, а клінікою такий лист не видавався.

Позивач вказує, що в ці дні її фізично не було допущено до роботи керівництвом відповідача, однак, переконливих доказів наведеним твердженням матеріали справи не містять, а до наданих в ході розгляду справи пояснень свідків, суд відноситься критично, оскільки, допитані свідки були учнями позивача, а відтак за відсутності інших доказів беззаперечно не підтверджують наведені посилання позивача.

Крім того, позивач посилається на те, що її звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності, а лист непрацездатності було оформлено за рекомендації відповідача однак, суд до уваги ці твердження також не приймає, оскільки, останні, не доведені.

Інших належних та допустимих доказів того, що позивач була відсутня на робочому місці з поважних причин, та що ці обставини були доведені нею роботодавцю до відома, матеріали справи не містять, як і не містять доказів звернення позивача із будь-якими заявами та/або скаргами щодо порушення відповідачем вимог трудового законодавства до відповідного органу держпраці.

Зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт наявності прогулу позивача, тобто, факт її відсутності на робочому місці в період з 14 по 23 жовтня 2017 року, - без жодних поважних причин, а тому відповідач, в силу норм п. 4 ст. 40 КЗпП України мав повноваження на розірвання укладеного з позивачем трудового договору.

Крім того, слід зазначити, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом, проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, уповноваженим органом, правомірно, та позовні вимоги про визнання наказу про звільнення та його скасування, а також поновлення на роботі є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають.

При цьому, судом враховується, що відповідач в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України, вжив можливих заходів для того, щоб отримати від порушника трудової дисципліни пояснення, які, остання, надати відмовилася.

Суд приймає до уваги, що метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.

Крім того, ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, а розрахунок з позивачем роботодавцем було проведено, та доказів її затримки позивачем надано не було, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих суду доказів, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи за прогул здійснене правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства, доказів поважності неявки на роботу стороною позивача не надано, підстав для визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, - не вбачається, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13,76-82, 259,263- 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр художньої та технічної творчості «Печерськ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2020 року.

Суддя В. А. Писанець