Ухвала

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №753/12562/18

провадження № 61-17064ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

особа, дії та рішення якої оскаржуються, - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербаков Ігор Миколайович,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І. М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №56629423.

Скарга мотивована тим, що 21 червня 2018 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») заборгованості за кредитним договором у розмірі 214 654,22 грн. Вказане рішення набрало законної сили 21 квітня 2014 року. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років, а тому стягувач міг пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 21 квітня 2017 року. Всупереч вимог закону стягувач пред`явив виконавчий лист до виконання після спливу трирічного строку, а тому приватний виконавець відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» мав повернути його стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І. М. 21 червня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56629423 у межах строку, визначеного для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року.

Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги на дії та рішення приватного виконавця у повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що дата видачі виконавчого листа, зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження (14 січня 2014 року) не співпадає з датою видачі виконавчого листа (14 січня 2016 року), а тому постанову про відкриття виконавчого провадження необхідно скасувати, оскільки виконавче провадження відкрите на підставі неіснуючого виконавчого листа.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За нормою частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Судами встановлено, що 22 червня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 214 654,22 грн.

Ухвалою вказаного суду від 10 квітня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у перегляді заочного рішення.

14 січня 2016 року видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою від 10 березня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва поновлено стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

18 червня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явив виконавчий лист до виконання.

21 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56629423, у якій дату видачі виконавчого листа замість 14 січня 2016 року помилково зазначено як 14 січня 2014 року..

Відхиляючи такі доводи заявника, як підставу для визнання дій та рішення щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, апеляційний суд правильно зазначив, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачений інший порядок виправлення допущених у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженню, граматичних чи арифметичних помилок.

Заявник у зв`язку з цим помилково вважає, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за неіснуючим виконавчим листом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За нормою частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскаржені судові рішення відповідають указаним нормам процесуального права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, за наслідками оцінки доводів касаційної скарги не встановлено, що рішення касаційного суду, ухвалене за наслідками розгляду касаційної скарги, буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у застосуванні у подібних справах (правовідносинах) конкретних норм матеріального чи процесуального права.

Ураховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року є необґрунтованою, рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Яремко
А. С. Олійник
С. О. Погрібний