Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 355/183/17

провадження № 61-26532св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача - Сокуренко ЄвгенСергійович,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 червня

2017 року у складі судді Єременка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів:

Сліпченка О. І., Іванової І. В., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений вище кредитний договір складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 22 листопада 2016 року утворилася заборгованість - 106 219,65 грн, яка складається з: 15 532,03 грн - заборгованості за кредитом; 82 283,50 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 869,85 грн - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 5 034,27 грн - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором

у розмірі 106 219,65 грн. У заяві про забезпечення позову просило накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами площею 54,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Відмовлено ПАТ КБ «Приват Банк» в задоволенні заяви про забезпечення позову щодо накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 54,3 кв. м, який знаходиться

у АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким способом укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 умови кредитного договору від 26 листопада 2012 року належним чином не виконувала, у наслідок чого станом на 22 листопада 2016 року утворилася заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем до винесення судом рішення, що в силу вимог частини четвертої статті 267 ЦК України

є підставою для відмови у позові, банком не надані докази поважності пропуску позовної давності, тому суд вважав, що є підстави для відмови

у позові.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 червня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому вважав висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 355/183/17

з Баришівського районного суду Київської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди відмовляючи у задоволенні позову банку, посилалися на те, що банком пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з вимогами до відповідача, при цьому вони не встановили належним чином обставин справи та не взяли до уваги те, що термін дії картки встановлено досерпня 2017 року, й про те, що відбулося переривання позовної давності.

Крім того, відповідно до частини першої статті 264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Вважало, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, зняття кредитних коштів з кредитного рахунку.

Зазначало, що 18 квітня 2014 року ОСОБА_3 зняла кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн, 200,00 грн та 1 000,00 грн, здійснювала покупку товару на суму 9 977,59 грн, що підтверджується випискою про рух коштів за картоюНОМЕР_1.

Проте суди попередніх інстанцій не звернули увагу на факт використання кредитного ліміту за договором 18 квітня 2014 року.

Згідно виписки по рахунку зняття грошових коштів здійснювалося через банкомат 18 квітня 2014 року, що перервало позовну давність.

Банк звернувся з позовом 04 лютого 2017 року, тобто, у межах строку позовної давності із урахуванням її переривання.

Крім того, зазначало, що судами взагалі не було досліджено чи було здійснено перевипуск карток за договором та строк їх дії, а також не було досліджено розрахунок заборгованості, долучений до позову.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до якого ОСОБА_3 підписала анкету-заяву та отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за указаним кредитним договором від 26 листопада 2012 року є неповним, починається з 16 січня 2014 року та закінчується, станом на 22 листопада 2016 року.

У цьому розрахунку не містяться відомості щодо суми погашення за наданим кредитом і відсутні відомості в розрахунках за попередні роки, починаючи з дати укладення договору (а.с. 10-11).

Станом на 22 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 26 листопада 2012 року становить 106 219,65 грн.

26 червня 2017 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_7 було заявлено клопотання про застосування позовної давності.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанцій не відповідає.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада

2014 року № 6-167цс14.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року

у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону та статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року, зазначені норми матеріального права та обставини не врахував, не перевірив доводів позивача про те, що строк дії вказаного кредитного договору встановлено до 08 серпня 2017 року, не перевірив надану банком виписку про рух коштів та доводи банку про те, що позичальником 18 квітня 2014 року було проведено операції зі зняття готівки з карткового рахунку позичальника, на що посилався позивач, як на дії, які свідчать про переривання позовної давності, не зробив висновку чи є це діями, передбаченими статтями 264 ЦК України, які свідчать про переривання позовної давності, у судовому рішенні не навів мотивів відхилення цих доводів.

Отже, посилаючись на те, що вимоги позивача є обґрунтованими, апеляційний суд при цьому дійшов передчасного висновку про застосування позовної давності, який ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права. Тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам

статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк