Справа № 405/6556/18
Провадження №2/405/1184/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Лисонь В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу № 405/6556/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Іващенко І.Ю. (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 180 від 27.06.2018 року та ордеру серії ЧК № 48489 від 26.09.2018 року) в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 13 702 грн. 06 коп. майнової шкоди та 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.07.2017 року о 12.10 год., у м. Кропивницькому, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем GeeIy CK, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Родимцева, зі сторони Кільцевої дороги, в напрямку вул. Овражної, нехтуючи вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, був неуважним та здійснив обгін на перехресті, допустивши зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , та яким керував ОСОБА_3 (син позивача), чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б,д), 14.6 (а) ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказав, що згідно з висновком СМЕ № 962 від 25.07.2017 року пасажири ( ОСОБА_3 - син позивача та ОСОБА_4 - дружина позивача), які перебували в момент спричинення ДТП в автомобілі ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 , отримали тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких. Після звістки про дорожньо-транспортну пригоду, за участю його рідних, стан позивача погіршився, та внаслідок нервового психоемоційного перенапруження, почала боліти голова, серце, виникла слабкість, знервованість, головокружіння, піднявся артеріальний тиск, в зв`язку з чим, позивачу довелося звернутися в лікарню за медичною допомогою та було рекомендовано уникати психоемоційних перевантажень. Також, представник позивача зазначив, що в результаті ДТП позивачу було спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у понесенні витрат на їжу та лікування в розмірі 751,92 грн., на проїзд з с. Косарі в лікарню м. Черкаси в розмірі 109,84 грн., а також з м. Кропивницького до с. Косарі в розмірі 446,98 грн., придбання ліків на суму 11 013,32 грн., а також за транспортування автомобіля позивач сплатив 1 380 грн. Окрім того, представник позивач зазначив, що, крім матеріальної шкоди, позивачу була завдана також і моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 60 000 грн., виходячи з того, що мінімальна вартість придбання путівки до санаторію, наприклад «Люстдорф» в с. Люстдорф м. Одеса коштує близько 30 000 грн., а тому позивач зазначений заклад має відвідати двічі або чотири рази, щоб трохи відновити стан здоров`я (психоемоційний стан), який був до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, у позивача є всі законні підстави звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20 березня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Іващенко І.Ю. в судове засідання подали заяви за вх. № 19455 від 06 серпня 2019 року та за вх. № 19455 від 07 серпня 2019 року відповідно про розгляд справи без їх участі, крім того, судом враховано, що в попередніх судових засіданнях 19.02.2019 року та 20.03.2019 року представник позивача висловив позицію щодо пред`явленого позову та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач, який обізнаний про наявність судової справи, в якій він є відповідачем, не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

До способів захисту цивільних прав серед іншого, належать: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 листопада 2017 року (справа № 405/4081/17, провадження 3/405/1241/17), відповідно до якої 21 липня 2017 року о 12.10 год., у м. Кропивницькому по вул. Родимцева, зі сторони Кільцевої дороги, в напрямку вул. Овражної, нехтуючи вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, ОСОБА_2 керуючи транспортний засобом автомобілем GeeIy CK, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважним та здійснив обгін на перехресті, допустивши зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , чим порушив п п. 1.5, 2.3 (б,д), 14.6 (а) ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначеною постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2017 року (справа № 405/4081/17, провадження 3/405/1241/17), яка набрала законної сили 05 грудня 2017 року, ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, - закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)».

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, як на підстави позову зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала 21.07.2017 року, та сталася у зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху, належний йому (позивачу) на праві власності транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 , який за його дорученням та з його дозволу керував його (позивача) син ОСОБА_3 , отримав механічні пошкодження, він в свою чергу, дізнавшись про дорожньо-транспортну пригоду, про яку йому повідомив син, та сказав, що матір ОСОБА_4 , яка була в автомобілі разом з його (позивача) сином, забрали в лікарню, перехвилювався та його стан здоров`я погіршився: почала боліти голова, з`явилася слабкість, знервованість, головокружіння та піднявся артеріальний тиск, у зв`язку з чим, він звернувся за медичною допомогою та отримав відповідне лікування, на яке витратив 11 013,32 грн., крім того, на придбання продуктів харчування під час лікування він витратив 751,92 грн., на проїзд з с. Косарі в лікарню в м. Черкаси витрачено 109,84 грн., та на проїзд з м. Кропивницький до місця проживання в с. Косарі витрачено 446,98 грн., за транспортування автомобіля витрачено 1380 грн., а всього 13 702,06 грн., що є розміром матеріальної шкоди. Крім того, розмір моральної шкоди позивач визначив в розмірі 60 000,00 грн., яку обґрунтував моральними переживаннями , порушенням нормальних життєвих зв`язків.

Судом також встановлено ,що транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 належить направі власності позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту.

На підтвердження зазначених підстав позову позивачем надано чеки на лікування (а.с. 7-10), частина яких є нечитабельною, інші датовані періодом листопада-грудень 2017 року, з яких також не можливо встановити, які саме медичні препарати, придбавалися за особисті кошти та саме позивачем ОСОБА_1 , та чи призначалися лікарем медичні препарати, в частині лікування ОСОБА_1 , які зазначені в наданих позивачем чеках.

Крім того, судом відзначається, що з наданої позивачем довідки КЗ «Черкаський обласний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_1 , в період з 24.07.2017 року до 04.08.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні № 2 Черкаського обласного госпіталю ветеранів війни. При цьому, з виписки з історії хвороби № 678 медичного закладу, вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з приводу основного діагнозу: ГХ П ст., 2 ст. ІХС: стенокардія напруги, ФК П, атеросклеротичний аорто кардіосклероз, ускладнення: СН ПА, ФК П та сукупних діагнозах: Хр. атеросклеротична післятравмотична (1986 р.) гіпертонічна дисциркуляторна енцефалопатія П-Ш ст. зі стійким цефалічним, вираженим церебрастенічним, тривожно-депресивним, психоорганічним с-мом, помірним вести було-атаксичним, судомний с-м на тіл прийому антиконвульсантів. При цьому, з наданої позивачем медичної документації вбачається, що позивач періодично проходить курс лікування з приводу наявного у нього діагнозу, який виник задовго до ДТП, яка мала місце 21.07.2017 року.

Надані позивачем чеки на придбання продуктів харчування (а.с. 12), частина з яких є нечитабельними, не підтверджують придбання продуктів харчування саме позивачем ОСОБА_1 .

Не приймаються судом до уваги і надані позивачем в якості доказів квитки на проїзд від місця проживання позивача в с. Косарі до м. Черкаси, а так само квитки на проїзд від місця проживання позивача с. Косарі до м. Кропивницький (а.с. 11, 13-14), так як зазначені чеки не доводять заявлених позивачем підстав позову, та не підтверджують понесених витрат саме позивачем.

Також не приймаються судом до уваги і надана позивачем розрахункова квитанція за транспортування автомобіля (а.с. 15) так як зазначена не доводить факту понесених витрат саме позивачем, і більш того, з квитанції вбачається, що платник виступив ОСОБА_3 , сума по квитанції становить 720,00 грн.

З огляду на зазначене судом відзначається, що відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, з урахуванням наданих позивачем доказів, та оцінивши їх на предмет належності, достовірності та достатності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13 702 грн. 06 коп. у зв`язку з їх недоведеністю.

Окрім того, позивачем ОСОБА_1 пред`явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 60 000 грн., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазначена у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

При визначені розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1 суд враховує те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.07.2017 року за участю водія транспортного засобу GeeIy CK, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яким було допущено порушення ПДР України, був пошкоджений автомобіль марки ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та яким на час ДТП керував його син ОСОБА_3 , та пасажиром була його (позивача) дружина ОСОБА_4 , при цьому, позивач дізнавшись про ДТП зазнав душевних переживань, емоційних хвилювань, отримав нервовий стрес, що стало підставою для його звернення за медичною допомогою, при цьому, згідно з медичними заключенями позивачу протипоказані психоемоційні перенавантаження.

Враховуючи наведене, а також враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу, душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, керуючись ступенем доведеності нанесених позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід визначити в розмірі 3500 грн. 00 коп., який, на переконання суду, буде адекватним моральним стражданням позивача.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ-ої групи, та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 моральну шкоду в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова