Постанова

Іменем України

11 квітня2019 року

м. Київ

справа № 703/240/18

провадження № 61-46152св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державна казначейська служби України, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 22 травня 2018 року у складі судді Шиповича В. В. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Карпенко О. В., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУНП в Черкаській області) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він проходив службу в Національній поліції та на підставі наказу ГУНП в Черкаській області від 29 січня 2016 року був звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до висновку Черкаської обласної медико-соціальної експертної комісії від 01 березня 2016 року ОСОБА_4 встановлено 2 групу інвалідності у зв'язку із травмою пов'язаною з виконанням службових обов'язків та втратою 80 % працездатності.

23 січня 2017 року він звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з втратою працездатності та встановленням 2 групи інвалідності. 08 лютого 2017 року ГУНП в Черкаській області відмовило йому у виплаті одноразової грошової допомоги.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2017 року, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_4 до ГУНП в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності, передбаченої статтею 97 ЗУ «Про Національну поліцію». Зобов'язано відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та інвалідністю внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у сумі 480 000 грн.

Позивач вважає, що протиправними діями ГУНП в Черкаській області йому завдано моральну та матеріальну шкоду.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 702,02 грн завданої йому матеріальної шкоди та 480 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 22 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності матеріальної і моральної шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини ГУНП в Черкаській області в її заподіянні. Крім того, відсутній причинний зв'язку між витратами на придбання ліків та медичних товарів та діями, рішеннями чи бездіяльністю ГУНП в Черкаській області.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками Придніпровського районного суду м. Черкаси про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не було доведено, що діями ГУНП в Черкаській області йому завдані фізичні страждання, відсутні докази причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідача та наявними у ОСОБА_4 захворюваннями чи їх загостреннями.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольни позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_4 встановлена інвалідність, у зв'язку із цим, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Проте, судами попередніх інстанцій, залишено поза увагою, що тривале невиконання відповідачем положень Закону України «Про національну поліцію» і відповідного судового рішення заподіяло йому значну моральну шкоду, що виразилось у спричиненому психологічному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що призвело до сильного емоційного потрясіння.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 проходив службу в Національній поліції та на підставі наказу ГУНП в Черкаській області від 29 січня 2016 року був звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до висновку Черкаської обласної медико-соціальної експертної комісії від 01 березня 2016 року ОСОБА_4 встановлено 2 групу інвалідності у зв'язку із травмою пов'язаною з виконанням службових обов'язків та втратою 80 % працездатності.

23 січня 2017 року він звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з втратою працездатності та встановленням 2 групи інвалідності. 08 лютого 2017 року ГУНП в Черкаській області відмовило йому у виплаті одноразової грошової допомоги.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2017 року, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_4 до ГУНП в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності, передбаченої статтею 97 ЗУ «Про Національну поліцію». Зобов'язано відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та визначенням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у сумі 480 000 грн.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 18 січня 2016 року ОСОБА_4 встановлено певні захворювання пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Крім того ОСОБА_4 визнано не придатним до військової служби зі зняттям з військового обліку.

Установлено, що позивач в період з 08 по 15 серпня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологочному відділенні Смілянської міської лікарні.

Відповідно до листка призначень Смілянської міської лікарні ОСОБА_4 в період з 08 серпня 2017 року було проведене медикаментозне лікування, на підтвердження чого позивача подав до суду товарних чеків про придбання у медикаментів на суму 702,02 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з'ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Установлено, що 11 жовтня 2017 року ГУНП в Черкаській області видало наказ на виконання зазначеної постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2017 року та відповідно довідки від 02 березня 2016 року комунального закладу «Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи ЧОР» - Про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 в сумі 480 000 грн.

Оскільки ГУНП в Черкаській області є бюджетною установою та фінансується головним розпорядником з державного бюджету, було направлено розрахунок з потребою у коштах для виплати позивачу одноразової грошової допомоги до розпорядника коштів вищого рівня та як тільки кошти надійшли до ГУНП позивачу платіжним дорученням від 26 грудня 2017 року було перераховано 480 000 грн.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем не доведено факту протиправних дій або бездіяльності ГУНП в Черкаській області, причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не було взято до уваги заподіяння йому значної моральної шкоди, що виразилась у спричиненому психологічному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що призвело до інвалідності та сильного емоційного потрясіння є необґрунтованими оскільки, позивачем не доведено належними доказами й судами не встановлено завдання колишнім роботодавцем позивачу моральної шкоди.

Крім того, положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим Наказом МВС України № 4 від 11 січня 2016 року, не врегульовано порядок відшкодування моральної шкоди у випадку відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності поліцейського.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 22 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С.Висоцька

В. В.Пророк