ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1636/18
Провадження № 22-ц/4820/192/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р. С.,

суддів: Костенка А. М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю представників апелянта,

відповідача та представників відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року, суддя Андрощук Є.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановила:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його матір, ОСОБА_4.

На момент смерті матері протягом шести місяців він перебував за межами території України, у Португалії та за станом здоров'я не зміг прибути до України для прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк.

Зазначив, що на день смерті разом з матір'ю проживав його рідний брат, ОСОБА_5, який також помер. Після смерті брата відповідачі (племінники позивача) звернулися до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

За таких обставин вважав, що причина пропуску ним строку для прийняття спадщини є поважною, тому просив продовжити йому строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини до двох місяців.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування скарги зазначив, що причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. Даний факт, на думку апелянта, підтверджується належними, допустимими і достовірними доказами у справі, а саме копією паспорту для виїзду за кордон, авіаквитком, карткою інваліда, медичними довідками тощо.

Вказав також на неможливість подання заяви про прийняття спадщини поштою, оскільки не мав необхідних супровідних документів у зв'язку з перебуванням за межами України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказали на законність ухваленого судом першої інстанції рішення, відповідність його висновків обставинам справи, просили суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В суді представники апелянта підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач та представник відповідачів в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Сахнівці Старокостянтинівського району Хмельницької області померла матір позивача, ОСОБА_4, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.06.2018 року (а.с.8).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не була заведена, на день смерті позивач не був зареєстрований та не проживав разом з померлою матір'ю. Разом з нею був зареєстрований та проживав її син, ОСОБА_1, який прийняв спадщину згідно п. 3 ст. 1268 ЦК України, однак помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі листа-відмови нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т.В. №1643/02-14 від 22.06.2018 року позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав через пропуск строку звернення до нотаріуса та роз'яснено необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив, що проживання ОСОБА_1 за межами території України, на острові Мадейра, Португалія, неможливість звернення до Консульства України в Португалії та наявність захворювання не є поважними причинами для пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки позивачем не було доведено об'єктивної неможливості направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштовим відправленням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 10 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.02.2012 року спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таке право може бути реалізовано як шляхом безпосереднього звернення спадкоємця до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, так і шляхом направлення поштового відправлення.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В пункті 24 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на незадовільний стан здоров'я та неможливість у зв'язку з цим подати заяву про прийняття спадщини до Посольства України в Португальській Республіці.

У відповідності до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до перекладу довідки медичного центру від 15.10.2018 року ОСОБА_1 не має змоги подорожувати через хворобу, що не дає йому можливість бути транспортованим (а.с.38).

З перекладу медичної довідки від 08.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 переніс у 2012 році інсульт, з серпня 2012 року має постійну інвалідність, внаслідок чого він не здатний подорожувати повітряним транспортом без постійного супроводження (а.с.55).

Копії перекладу вказаних медичних довідок посвідчені нотаріусом Габріелом Фернандешем (а.с. 36, 53), однак не легалізований належним чином нотаріальний акт не може вважатися достовірним доказом з огляду на наступне.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Оскільки між Україною та Португальською Республікою не існує договору про правову допомогу щодо скасування вимоги легалізації офіційних документів, які були складені на території однієї з держав і мають бути представлені на території іншої держави, застосовуються положення Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року (набрання чинності для України міжнародного договору відбулась 22.12.2003 року).

Відповідно до статті 1 Конвенції офіційними документами вважаються і нотаріальні акти.

Для вказаної Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

За таких обставин відсутність належних, допустимих, достовірних, а також достатніх доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини у зв'язку з захворюванням унеможливлює визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини з цих підстав.

Відповідно до постанови Верховного Суду в складі колегії Першої судової плати Касаційного цивільного суду від 25.07.2018 року (справа №325/548/17-ц) тривале перебування на лікуванні та наявність інвалідності не є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що його проживання за межами України в період законодавчо встановленого строку на прийняття спадщини було пов'язано з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини, у зв'язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов'язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Сама по собі та обставина, що на момент відкриття спадщин та в подальшому особа проживала за межами території України не може свідчити про поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі колегії Другої судової плати Касаційного цивільного суду від 06.06.2018 року у справі № 592/9058/17-ц.

При цьому суд правильно звернув увагу на ту обставину, що в 2014 році та в 2018 році позивач, перебуваючи в Португалії, відвідував Україну, що спростовує його твердження про неможливість здійснення подорожі через хворобу.

Необхідно також зауважити, що після смерті матері позивача спадщину прийняв її інший син, ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Його діти, відповідачі в справі, вказали, що після смерті батька прийняли спадщину, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, фактично володіють спадковим майном.

Не спростовують висновків суду також й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15.04.2019 року.

Головуючий Судді: