Справа № 175/1099/18
Провадження № 2/175/1627/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 липня 2012 року в розмірі 103036 грн. 87 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1762 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідач ОСОБА_1 17 липня 2012 року отримав кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 20,40% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 103036 грн. 87 коп. Тому АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вищевказаної суми заборгованості.

Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.6).

Адвокат відповідача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.76).

З'ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Однією з підстав цивільних прав та обов'язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 2.1.1 ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг визначено, що ці ОСОБА_3 використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. ОСОБА_3 регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Відповідно до п. 2.1.1.2 ОСОБА_3 та Правил для надання послуг, банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Судом встановлено, що 17 липня 2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_3 і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12), відповідно якої виявив бажання оформити в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», платіжну картку Кредитка «Універсальна» на умовах, визначених в ОСОБА_3 та правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, про що свідчить підпис відповідача у відповідній графі.

Відповідно до положення ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Проте позивачем до суду не надано доказів, що 17 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір.

Надана позивачем копія анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12) підписана відповідачем та містить посилання про згоду відповідача на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг він згоден отримати шляхом роздрукування з сайту http://privatbank.ua.

Отже, Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено, що дані ОСОБА_3 та Правила, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до ОСОБА_3 та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. Проте зазначені ОСОБА_3 та Правила, Пам'ятка Клієнта, Тарифи та заява можуть вважатись складовою кредитного договору лише за умовою наявності підпису відповідача на кожному із зазначених документів. Наявність підпису відповідача лише на одному з перерахованих документів не може свідчити про укладення кредитного договору між сторонами. Водночас, відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України у справі №6-2320цс16 «ОСОБА_3 та правили надання банківських послуг у «ПриватБанку» повинні містити підпис відповідача.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

«ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» (а.с.13-36), що надані позивачем не містять підпису відповідача, а тому однозначно стверджувати, що відповідачу для ознайомлення були надані ОСОБА_3 та Тарифи саме в такій редакції не можливо. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_3 розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі ОСОБА_3 не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 17 липня 2012 року. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, яку суд враховує при винесення даного рішення. Окрім цього, в анкеті-заяві не заповнена графа щодо кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна».

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки позивачем до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження досягнення згоди щодо предмета договору та інших важливих умов, які підтверджують строк повернення кредиту та його ціни (розміру процентів).

Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов'язання. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 липня 2012 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2018 року не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Не підтверджений іншими доказами, розрахунок заборгованості не може підтверджувати факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, розміру наявної заборгованості за кредитом.

Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.02.2012 року №5 передбачено, що кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (ст. 536, 638, 1056-1 ЦК України).

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст. 205-210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов'язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов'язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторін.

Враховуючи досліджені докази і співставляючи їх з нормами права, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Надані АТ КБ «ПриватБанк» суду копії «ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного 17 липня 2012 року Договору. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 липня 2012 року укладеного між «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_1, станом на 28 лютого 2018 року не може слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки розрахунок не є первинним документом, так як не відповідає вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідають вимогам встановлених ЦПК України для письмових доказів.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо виду договору та істотних умов такого договору, а також надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту на підставі анкети-заяви від 17 липня 2012 року, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 207, 526, 634, 638, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.