Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/39553/15-ц

провадження № 61-9762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укгазпромбанк»,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Укргазпромполіс-Життя», ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариств «Укргазпромбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у складі судді Макаренко І. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укгазпромбанк» (далі - ПАТ «Укргазпромбанк») звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс-Життя» (далі - ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя»), ОСОБА_3 про визнання недійсним договору передачі (відступлення) прав вимоги від 19 січня 2015 року № 03/15, укладеного між ПАТ «СК «Укргазпромполіс» і ОСОБА_3.

Позов обґрунтовано тим, що спірний договір є недійсним в силу статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), укладений з порушенням законодавства, оскільки на момент його укладення строк виконання зобов'язань банку перед вкладником не настав. Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 22 січня 2015 року № 42/БТ ПАТ «Укргазпромбанк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю, введено заборону проведення операцій з інсайдерами (до яких відноситься ПАТ СК «Укргазпромполіс-Життя»), та отримувати погашення заборгованості в іншій формі, відмінній від грошової. Відповідно до частини першої статті 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, відсутній законодавчо встановлений порядок заміни власника депозитного рахунку, тільки власник депозитного рахунку може надавати розпорядження щодо здійснення переказів з його поточного рахунку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач не є стороною спірного договору, ним не доведено, що договір укладено з порушенням вимог статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), внаслідок чого було б порушено його права, оскільки заміна кредитора за договором банківського вкладу не змінює ні змісту зобов'язань банку за відступленою вимогою, ні їх розміру.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні відхилив доводи апеляційної скарги про те, що постановою Правління НБУ від 22 січня 2015 року № 42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» накладено обмеження діяльності ПАТ «Укргазпромбанк», вказавши, що спірний договір укладено до прийняття вказаної постанови НБУ, а відтак обмеження встановлені цією постановою не поширюються на спірні правовідносини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 року ПАТ «Укргазпромбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

23 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу призначено до судового розгляду.

19 лютого 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, а саме: частину першу статті 227, статті 514, 515, 518, 1058, 1066, 1068, 1077, 1078 ЦК України, не застосували Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затверджену постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492) у контексті недопустимості заміни кредитора, не врахували правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 3-174гс16. Судами також порушено норми процесуального права, зокрема, частини третьої статті 213 ЦПК України 2004 року, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», що призвело до помилкових висновків суду та ухвалення незаконного рішення у справі.

Заперечень та відзивів на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 січня 2015 року між ПАТ СК «Укргазпромполіс-Життя» (первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено договір № 03/15 передачі (відступлення) прав вимоги за вкладним (депозитним) рахунком, за умовами якого первісним кредитором відступлено, а новим кредитором отримано право на вклад за договором банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий»-19 від 24 грудня 2014 року у розмірі 1 600 000,00 грн (а. с. 18-19), відкритого у ПАТ «Укргазпромбанк». Документи, якими засвідчено право на вказаний депозитний вклад передано за актом приймання-передачі прав вимоги від 19 січня 2015 року (а. с. 65).

20 січня 2015 року ПАТ СК «Укргазпромполіс-Життя» письмово повідомлено ПАТ «Укргазпромбанк» про зміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі зазначеного вище договору банківського вкладу та генеральної угоди (а. с. 20).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є вимога ПАТ «Укргазпромбанк» про визнання недійсним договору про передачу (відступлення) прав вимоги за вкладним (депозитним) рахунком № НОМЕР_1, відкритим ПАТ СК «Укргазпромполіс?Життя» на підставі договору банківського вкладу № С?UAH-106 «Короткостроковий»-19 від 24 грудня 2014 року та генеральної угоди від 19 травня 2009 року № С-UAH-106. Сторонами спірного договору є ПАТ СК «Укргазпромполіс-Життя» та ОСОБА_3.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правом оспорити правочин, крім його сторін наділено й інших осіб, які заперечують його дійсність. З огляду на частину першу статті 15 ЦК України, частину першу статті 3 ЦПК України 2004 року та частину першу статті 4 ЦПК України, звернувшись до суду з позовом про визнання недійсним договору, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, позивач має вказати, яким чином оспорюваним договором порушено його права та законні інтереси.

Відступлення права вимоги - заміна кредитора у зобов'язанні шляхом передання особою своїх прав іншій особі за правочином (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

За укладеним сторонами договором відбулось передання права вимоги за вкладним (депозитним) рахунком.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Види банківських вкладів визначено статтею 1060 ЦК України, за змістом частин першої та третьої якої, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом установленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах, зокрема, суб'єктам господарювання, фізичним особам, регулюються Інструкцією № 492, відповідно до абзацу першого пункту 1.4 якої порядок відкриття банками рахунків клієнтів, використання коштів за ними і порядок їх закриття визначаються цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 492 умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

За змістом пункту 1.8 Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки, за договором рахунку умовного зберігання (ескроу) - рахунки умовного зберігання (ескроу), де вкладним (депозитним) рахунком є рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що чинним законодавством України не передбачено заборони на відступлення права вимоги вкладником за договором банківського вкладу (депозиту), у тому числі й щодо частини коштів, розміщених на відповідних вкладних (депозитних) рахунках. Отже, чинним законодавством не передбачено обмежень стосовно передачі вкладником своїх прав за договором банківського вкладу (депозиту) іншим особам (відступлення права вимоги), у тому числі й щодо розпорядження грошовими коштами (їх частиною), розміщеними на належному їй вкладному (депозитному) рахунку за відповідним договором.

Вказане вище відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 914/3217/16 (провадження № 12-176гс18).

Правочини щодо заміни кредитора в зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).

За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора відбувається без погодження боржника, оскільки така заміна не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги в межах суми вкладу ПАТ «СК «Укргазпрополіс-Життя».

Доводи касаційної скарги про необхідність врахування правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 3-174гс16, є безпідставними, оскільки в межах зазначеної справи вирішувалось питання правомірності вимоги про перерахування банком у рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника грошових коштів з рахунків іншої особи - вкладника на підставі договору відступлення права вимоги в межах коштів, розміщених на рахунку вкладника, а не дійсність самого договору відступлення права вимоги.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, направленні на переоцінку судом касаційної інстанції обставин справи, зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, тоді як суди першої та апеляційної інстанцій надали цим доводам правильну правову оцінку.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариств «Укргазпромбанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С.Олійник

С. О. Погрібний

О.В. Ступак