П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Гавор В.Б., за участю позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Корець С.В. представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ткаченка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року (повний текст складено 13 грудня 2018 року), постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Рум?янцевої Н.О. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 489/2361/15-ц, номер провадження 22-ц/812/336/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради про витребування земельної ділянки, зобов`язання відновити межі суміжних земельних ділянок та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просила: витребувати від відповідача належну їй частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,0040 га; зобов`язати відновити межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 у відповідності до межових знаків з урахуванням координат сумісних земельних ділянок та утриматися від порушення принципу добросусідства; стягнути на її користь 15000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала наступним. Вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , а відповідач власником житлового будинку по АДРЕСА_3 , земельні ділянки межують між собою. Право власності на земельну ділянку площею 538 кв.м. під своїм будинком по АДРЕСА_2 вона оформила свідоцтвом від 18 лютого 2014 р. Житловий будинок, який існує на вказаній земельній ділянці, вона реконструювала з літньої кухні Б., але в експлуатацію він не прийнятий із-за порушення норм ДБН, а саме - відстань до межі сусідньої земельної ділянки менше ніж 1,0 м. Відповідач ОСОБА_2 , який є власником сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , при встановленні межі між земельними ділянками підробив її підпис про підтвердження меж у технічній документації та встановив самовільну огорожу по її земельній ділянці на площі орієнтовно 0,0040 га, що призвело до того, що її реконструйований будинок опинився на території його земельної ділянки (а.с. 4-10 т.1).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги спростовуються висновками судових будівельно-технічних експертиз, які були проведені при розгляді іншої цивільної справи. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог не надано (а.с. 185-187 т.2).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, тому підлягає скасуванню. Що стосується висновків судових будівельно-технічних експертиз, то на її думку вони суперечать іншим доказам та встановленим судом фактичним обставинам. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, призначити нову експертизу з питань землеустрою (а.с.198-200 т.2).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засідання апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні скарги.

Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.1984 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2002 року позивачці на праві власності належить 7/12 частин домоволодіння АДРЕСА_7 , а 5/12 частин даного житлового будинку належить ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.05.2008 року було проведено реальний поділ житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а також встановлений порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 23.06.2006 року.

Судом встановлено, що позивачці належить земельна ділянка площею 0,0538 га кадастровий номер :04:070:0016 по АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 18 лютого 2014 р. цільовим призначенням будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.18 т.1). До справи долучений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (том. 1 а.с.136-211). Право власності на нерухоме майно- домоволодіння, яке складається з житлового будинку за літ. А загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. та житлового будинку за літ Ю-2 загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., вбиральні, сараю по АДРЕСА_2 оформлено ОСОБА_1 свідоцтвом про право власності від 03 грудня 2015 року. (том 1 а.с.213).

Згідно Договору міни від 04.12.2006 року у власність ОСОБА_2 було передано житловий будинок АДРЕСА_5 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до Рішення Миколаївської міської ради № 34/35 від 28.04.2009 р. ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 870 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0870 га. за кадастровим номером 0:04:070:0007, яка розташована в АДРЕСА_3 на підставі державного акту ЯИ №142149 на право власності на земельну ділянку від 26 лютого 2010 року.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна, розміщених на земельній ділянці по АДРЕСА_6 станом на 20.08.1953 року були житлові будинки: недобудований будинок літ А-1 та добудований житловий будинок літ. Б-1. Відповідно до технічної інвентаризації від 16.12.1983 року на земельній ділянці по АДРЕСА_2 за літ. Б - розташована літня кухня. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_7 , житловий будинок літ. Б був реконструйований та на його фундаменті збудований житловий будинок літ. Ю.

Згідно відповіді Управління Держгеокадастру у Миколаївському районі Миколаївської області від 30 березня 2016 року зазначені земельні ділянки за адресою по АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 накладаються одна на одну, згідно даних національної кадастрової системи, виявити помилку, що призвела до накладання земельних ділянок не є можливим (том 1 а.с.237).

Судом встановлено, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4295-4297 від 18.11.2010 року, який знаходиться в матеріалах справи № 2/489/7/2013 року, "двоповерхове будівництво літньої кухні літ. "Б-1", яке належить ОСОБА_1 , розташоване на суміжній межі домоволодінь АДРЕСА_7 і АДРЕСА_5 не відповідає таким будівельним нормам і правилам: п. 3.25 * ДБН360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень "- Протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, слід приймати відповідно до протипожежних вимог, зазначеними в додатку 3.1, табл. 1 (не менше 6 м.). Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 м.

Відповідно до Висновку додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 3577-3578 від 05.08.2013 року, яка також міститься в матеріалах справи 2/489/7/2013 року, "…існує порушення межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 . Порушення межі сумісного землекористування з боку земельної ділянки № НОМЕР_1 ….. На межі сумісного землекористування збудований двоповерховий житловий будинок літ. "Ю-2", який належить ОСОБА_1 …..."

За таких обставин ОСОБА_1 , при будівництві двоповерхової будівлі порушено вимоги ДБН щодо відстані між спорудами відповідно до вимог вогнестійкості.

Як встановлено судом, 17.04.2012 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради про визнання рішення суб`єкта владних повноважень, приватизації земельної ділянки та державного акту на земельну ділянку, відмовлено, оскільки позивачем не доведено факту порушення її права власності з боку відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.08.2012 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2012 року залишено без змін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинної забудови та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинної забудови, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Судом встановлено, що твердження ОСОБА_1 щодо порушення межі ОСОБА_2 у бік належної її земельної ділянки (захоплення її частини) не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростувалися судовими будівельно-технічними експертизами, якими встановлено порушення межі зі сторони домоволодіння АДРЕСА_7 . Крім того не надано доказів того, що ОСОБА_2 було самочинно встановлено на межі земельних ділянок АДРЕСА_5 та АДРЕСА_7 металеві опори, самочинно зведений сарай, металевий навіс.

Посилаючись на наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Відповідно до частин п`ятої та шостої вказаної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 незаконно зменшив площу земельної ділянки позивачки шляхом захоплення частини її земельної ділянки вже були предметом судового розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинної забудови та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень в користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, за результатом якого було ухвалено рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва від 13 вересня 2013 року по справі № 2/489/7/2013. Суд прийшов до висновку про те, що твердження ОСОБА_1 щодо порушення межі ОСОБА_2 в бік належної їй земельної ділянки (захоплено частину) та відповідно вимоги в частині відновлення меж в бік земельної ділянки по АДРЕСА_3 , зобов`язання перенести огорожу на 0,5 кв.м. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні (а.с. 93-96 т.1).

При перегляді в апеляційному порядку даної справи було встановлено, що в позові по цій справі мова йде про ті самі, допущені на думку позивачки, порушення відповідачем, що й у справі, яка розглядалася раніше. Дані про зміну меж суміжних земельних ділянок після 2013 року у справі відсутні.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 09.09.2019 року № 125-060, проведеної за ухвалою апеляційного суду експертом Лесків С.А., фактична загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_7 , встановлена згідно даних геодезичної зйомки, складає 529,94 кв.м., що на 8,96 кв.м. менше від площі, указаної у витягу НВ-013 від 05.11.2013 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - площею 538 кв.м.. Фактична загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_5 , встановлена згідно даних геодезичної зйомки, складає 916,84 кв.м., що на 46,84 кв.м. більше від площі, указаної в Державному акті на право власності на земельну ділянку від 24.03.2010 року - площею 870 кв.м. Спостерігається порушення та невідповідність конфігурації та розмірів земельних ділянок АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 даним, зазначеним в правовстановлюючих документах на вказані земельні ділянки.

Межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 закріплені в натурі відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 30.11.2012 року (а.с. 155 т.1).

Акт прийому-передачі межових знаків меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 в технічній документації щодо проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відсутній (а.с. 48-90 т.3).

За висновком експерта відновлення меж земельної ділянки АДРЕСА_7 необхідно виконати землевпорядною організацією згідно координат, вказаних в технічній документації відповідно до координат та кількості поворотних точок, які вказані в акту-прийому передачі межових знаків та збереження від 30.11.2012 року (а.с.158-176 т.3).

З пояснень експерта в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що збільшення фактичної площі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , що належить відповідачу, відбулося останнім самовільно за рахунок земель комунальної власності, а не за рахунок земельної ділянка, яка є власністю позивачки. Про зазначені обставини йдеться і в листі Управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 10.03.2009 року, на який посилається в апеляційній скарзі позивачка (а.с. 201 т.3).

Встановлення експертом при проведенні судової земельно-технічної експертизи наявності двох існуючих меж: одна межа з сітки «рабиця» по металевим стовпам з боку АДРЕСА_7 , друга межа - капітальна огорожа з залізобетонних плит з боку АДРЕСА_8 , (обидві встановлені відповідачем) відстань між огорожами 0,20м, загальною довжиною 20,69 м не було предметом позовних вимог, вимоги про знесення паркану з сітки «рабиця» не заявлялись.

Посилання в апеляційній скарзі на підтоплення будинку позивачки відповідачем не були предметом позову, відповідних вимог не було заявлено, і з цього приводу судом першої інстанції рішення не ухвалювалось. Тобто, якщо такі обставини мають місце, позивачка не позбавлена можливості захищати порушене право у передбаченому законом порядку.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, не спростовують висновків, викладених в ньому, тому відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2019 року