Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/13823/14-ц за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УкрСиббанк"

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "УкрСиббанк" (надалі - АТ «УкрСиббанк» або банк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у солідарному порядку суму боргу за кредитним договором від 19 травня 2006 року №0 в розмірі 17 340,16 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 249 503,35 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 травня 2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 45,18 кв. м, житловою площею 33,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення вимог банку, що виникли на підставі кредитного договору від 19 травня 2006 року №0 в розмірі 17 340,16 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2014 року становить 249 503,35 грн.; встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 травня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0, за умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 23 100 швейцарських франків та зобов`язався повернути кошти у повному обсязі не пізніше 19 травня 2016 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 9,5% річних. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боржником своїх зобов`язань 19 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №0/П-1, за умовами якого відповідальність боржника і поручителя є солідарною, а між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - договір іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві приватної власності. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів на погашення заборгованості з березня 2013 року.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк". Просив визнати недійсною додаткову угоду від 13 серпня 2010 року №1 до договору про надання споживчого кредиту від 30 січня 2009 року №1.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2015 року, занесеною до журналу судового засідання, зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження із первісним позовом (а.с.101-102 т.1).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» залишена без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що справа перебувала на розгляді 5 років. Суду була надана поштова адреса банку для листування, але судові повістки за такою адресою не надходили. Натомість суд надсилав судові виклики за неналежною адресою. Неявка представника банку в судове засідання обумовлена неналежним повідомленням про розгляд справи, а тому не може вважатися неявкою без поважних причин. Окрім того, суду були надані всі докази, необхідні для розгляду справи, а явка представника банку в судове засідання не визнана судом обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву банку без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що представник банку, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, двічі поспіль не з`явився в судові засідання, призначені на 08 квітня 2019 року та на 26 червня 2019 року, заяву про розгляд справи без його участі не подав, а тому вважав, що наявні підстави для залишення позовної заяви банка без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошується рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин, та їх гарантії.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч.5 ст.223 ЦПК України).

Відповідно до положень пункту третього частини першої ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частини третя, четверта та п`ята ст.128 ЦПК України).

У позовній заяві Акціонерного товариства "УкрСиббанк" від 29 серпня 2014 року на першій сторінці банком зазначено: «поштова адреса (для листування та виклику представника позивача): м. Київ, вул. Мечникова, 11» (а.с.1 т.1).

Матеріалами справи доводиться, що саме за вказаною у позовній заяві адресою банку надсилалися судові виклики та повідомлення.

Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У матеріалах справи міститься заява АТ "УкрСиббанк" від 19 лютого 2016 року, яка отримана судом 25 лютого 2016 року, в якій зазначено, що «поштову кореспонденцію направляти на адресу: 02002, м. Київ, а/с 15 » (а.с.152 т.1).

У судовому засіданні 30 травня 2018 року в суді першої інстанції представник банку надав суду письмові пояснення на висновок експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи. Зазначені пояснення приєднані судом до матеріалів справи (а.с.236,256,243-255 т.1).

На першому аркуші вищезазначених пояснень банку зазначено: «поштова адреса (для листування та виклику представника позивача): 02002, м. Київ, а/с 15; місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12» (а.с.243 т.1).

Отже, банк повідомив суд про те, за якою поштовою адресою для нього слід надсилати, у тому числі, судові повістки.

В оскарженій ухвалі суду першої інстанції зазначається про те, що в судові засідання 08 квітня 2019 року та 26 червня 2019 року представник позивача не з`явився, хоча про час, місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Так, дійсно у матеріалах справи є список осіб, повідомлених про розгляд справи на 08 квітня 2019 року, де міститься підпис представника АТ «УкрСиббанк» Рзасой Т.А., повноваження якої підтверджуються копією довіреності від 03 січня 2019 року (а.с.18,16 т.2).

Судове засідання, призначене на 08 квітня 2019 року, відкладене у зв`язку з неявкою представника банка, про що зазначено у протоколі судового засідання (а.с.21 т.2).

Наступне судове засідання призначалося на 26 червня 2019 року, але повідомляючи про судове засідання на 26 червня 2019 року суд першої інстанції не звернув уваги на повідомлення банку про те, що кореспонденцію слід направляти за адресою: 02002, м . Київ, а/с 15 , а тому повідомлення на 26 червня 2019 року не можна вважати належним, про що наголошується у апеляційній скарзі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium зазначено, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. France вказано, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Оскільки позивач не був належним чином повідомлений про судове засідання на 26 червня 2019 року, то за конструкцією пункту третього частини першої ст.257 ЦПК України суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви АТ «УкрСиббанк» без розгляду. Неявка представника банку в судове засідання 08 квітня 2019 року не має правового значення для розв`язання даного питання, оскільки про останнє судове засідання (на 26 червня 2019 року) АТ «УкрСиббанк» не було повідомлене належним чином.

Первісний позов АТ «УкрСиббанк», поданий у вересні 2014 року, по суті не розглянутий.

Ураховуючи наведене, відповідно до приписів ст.379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу в частині позову Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з порушенням порядку, встановленого для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року скасувати, а справу в частині позову Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 04 листопада 2019 року.