Ухвала

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 328/1841/18

провадження № 61-6157ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Майсак Віти Олександрівни на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 22 червня 2018 року № 16 «Про відміну рішення сесії від 01 лютого 2016 року № 04» та від 02 вересня 2016 року № 03 «Про відміну рішення», стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 700 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 10 липня 2018 року в приміщенні Остриківської сільської ради йому було вручено копію рішення ради від 22 червня 2018 року № 16 «Про відміну рішення сесії від 01 лютого 2016 року № 04», згідно з яким було вирішено: 1. Відмінити рішення п'ятої сесії сьомого скликання за від 01 лютого 2016 року № 04 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки»; 2. Визнати недійсною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 як таку, що не відповідає вимогам чинного законодавства, та виконана з порушенням Інструкції, затвердженої Наказом державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376; 3. Земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, залишити в комунальній власності згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 червня 2016 року № НВ 2016; 4. Рекомендувати ОСОБА_1 вирішити згідно з чинним законодавством питання узаконення на самовільно збудовану (прибудовану) споруду орієнтовним розміром 8х10х2,5 метрів та повторно звернутися до Острківської сільської ради з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для подальшої передачі її в приватну власність. Вважає, що вказане рішення не відповідає вимогам Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України. Також рішенням одинадцятої сесії Остриківської сільської ради від 02 вересня 2016 року № 03 «Про відміну рішення» вирішено: 1. Відмінити рішення сесії Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 07 квітня 2016 року № 01 як таке, що не відповідає чинному законодавству України; 2. Контроль покласти за виконанням даного рішення на Остриківського сільського голову ОСОБА_3. Рішенням Остриківської сільської ради від 07 квітня 2016 року № 01 «Про заяву ОСОБА_1.» призначено тимчасову контрольну комісію з депутатів бути присутніми для контролю за правильністю проведення геодезичних вимірів та роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місці знаходження земельних ділянок. Дозволено підписати депутатам, включеним в тимчасову контрольну комісію від Остриківської сільської ради, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місці знаходження земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підписати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місці знаходження земельних ділянок за вказаною адресою. На випадок відмови сусідів від підпису депутатам, включеним в комісію, дозволити підписати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 польовий абрис, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за вказаною адресою. Отже, відповідач протягом трьох років приймає незаконні та протиправні рішення відносно нього та земельної ділянки, що перебуває в його користуванні та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано рішення Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 22 червня 2018 року № 16 «Про відміну рішення сесії від 01 лютого 2016 року № 04». Визнано незаконними та скасувано рішення Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 02 вересня 2016 року № 03 «Про відміну рішення». В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 березня 2019 року ОСОБА_1 та його представник - адвокат Майсак В. О. подали засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просили скасувати заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 700 000 грн, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

В касаційній скарзі заявники оскаржують судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 700 000 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 500 = 960 500). Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

В іншій частині заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 та його представником - адвокатом Майсак В. О. не оскаржуються.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом також взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Майсак Віти Олександрівни на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук