Постанова

Іменем України

23жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/2279/17-ц

провадження № 61-28111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне Управління національної поліції в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області, Київський відділ поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що Київським відділом поліції в м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області з 01 квітня 2016 року проводилося досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 01 квітня 2016 року за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, у якому позивач має статус потерпілої.

Ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2016 року,

від 20 грудня 2016 року та від 15 червня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП із моменту прийняття заяви про скоєний злочин, а також під час досудового розслідування.

Посилаючись на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності органів досудового розслідування, ігнорування виконання службових обов`язків щодо захисту особи від злочинних посягань, чим завдано моральних страждань, а також на те, що досудове слідство триває понад розумні строки, просила позовні вимоги задовольнити.

Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог, оскільки у зв`язку з бездіяльністю органів досудового слідства, тривалістю слідчих дій понад розумні строки, що призвело до необхідності позивачем захищати свої порушені права, а також до негативних наслідків, виражених у душевних стражданнях, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу представника Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відмовлено.

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав незалучення до участі у справі належного відповідача.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що Державна казначейська служба України, яка не була залучена до участі як співвідповідач, є окремою юридичною особою і самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

25 липня 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв?язку подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року. При цьому посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно не дослідив обставини, що мають значення для справи, не надав належної правової оцінки доказам, чим порушив основний принцип цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи.

Апеляційним судом не застосовано до спірних правовідносин пункт

10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року

№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянину бездіяльністю органу державної влади, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі. Якщо зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідальний орган Державного казначейства України.

Таким відповідальним органом у цій справі є Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 520/2279/17-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши всі аргументи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

Судами встановлено, що у квітні 2016 року було порушено кримінальне провадження за частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), в якому ОСОБА_1 визнано потерпілою, кримінальне провадження № 0001217 (щодо ОСОБА_1 вчинені шахрайські дії).

Досудове розслідування здійснювали слідчі слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області, які належно не виконують свої службові обов`язки.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2016 року визнано незаконною бездіяльність посадових осіб слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано посадових осіб слідчого відділу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області виконати вимоги статті

214 КПК України та внеси відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 , що була зареєстрована 22 березня

2016 року № 6173 (талон повідомлення № 004441).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2016 року зобов`язано слідчого Київського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області розглянути клопотання від 12 квітня 2016 року відповідно до статті 220 КПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Київського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001217 та зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12 грудня 2016 року у встановленому порядку.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Київського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління національної поліції в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001217 та зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30 січня 2017 року у встановленому законом порядку.

Встановлено, що на момент пред`явлення позову досудове слідство тривало

13 місяців, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справі, яка переглядається, встановлено, що як на підставу для відшкодування моральної шкоди позивач посилався на встановлену ухвалами суду бездіяльність слідчого органу досудового розслідування, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із підстав не залучення у справі належного відповідача та вважав, що у якості відповідача суд першої інстанції повинен був залучити до справи Державну казначейську службу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. ЇЇ в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів із рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Клопотання про залучення до участі у справі Державної казначейської служби України в якості співвідповідача позивач у суді першої інстанції не заявляла, справа розглянута судом першої інстанції без участі Державної казначейської служби України як сторони у справі, залучення якої до участі у справі не входить до повноважень суду апеляційної інстанції, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у позові з цих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Враховуючи зазначені висновки та принцип диспозитивності, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом із тим, відмова у задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом звернення з позовом у встановленому законом порядку до належних учасників справи, тому його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене.

З метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, Верховний Суд під час ухвалення рішення у цій справі врахував правові висновки суду касаційної інстанції (ухвалені у подібних правовідносинах), наведені у постановах Верховного Суду в складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/12621/16-ц (провадження № 61-1385св17), Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2019 року у справі

№ 522/15520/16-ц (провадження № 61-28872св18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанції постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик