Справа № 462/5478/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він, разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками вказаної квартири. Окрім співвласників у цьому житлі з 18.12.2012 року зареєстрований як наймач ОСОБА_2 , проте з 2014 року відповідач там не проживає, його особистих речей в квартирі немає, оскільки він винайняв собі іншу квартиру. При цьому обов`язків по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг ОСОБА_2 не несе, а його реєстрація унеможливлює отримання співвласниками субсидії на комунальні послуги. Крім цього, співвласників квартири систематично турбують колектори у зв`язку з борговими зобов`язаннями відповідача. Таким чином, вважає, що реєстрація відповідача в квартирі на АДРЕСА_2 порушує його права, як власника, і оскільки ОСОБА_2 вибрав інше постійне місце проживання, тому втратив право користування цією квартирою.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначене на 23.10.2019 року. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву і треті особам - такий же строк для подання пояснень на позовну заяву.

В судове засідання позивач і треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, не з`явились, водночас кожен з них подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, що є їх правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, при цьому позивач зазначив, що позов підтримує в повному обсязі і просить такий задовольнити, а треті особи в поданих заявах підтверджують наведені в позовній заяві обставини і просять позов задовольнити (а.с. 24, 28, 35).

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належно, при цьому подав суду письмову заяву (а.с. 21), в якій позов визнає і просить розглядати справу за його відсутності, що суд вважає за можливе з огляду на положення ч.3 ст.211 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та треті особи у справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № АДРЕСА_3 від 25.07.1996 року (а.с.7),

Згідно даних довідки ЛКП «Нове» (а.с. 3) у вказаній квартирі зареєстровано четверо осіб: троє названих співвласників та з 18.12.2012 року відповідач ОСОБА_2 , як наймач.

Також встановлено, що відповідач з 2014 року у вказаній квартирі не проживає, жодних речей відповідача у спірній квартирі немає. Наведене підтверджується актами ЛКП «Нове» від 14.06.2018 року, 30.08.2018 року та 13.11.2018 року (а.с. 4-6) і не спростовується відповідачем у поданій суду заяві про визнання позову (а.с. 21).

Суду також не надано доказів на спростування повідомлених позивачем обставин того, що відповідачу ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, він не користується таким та не приймає участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання ним позову, оскільки згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного.

За встановлених обставин у справі суд зважає на права відповідача, однак вважає, що його право користування спірним житлом за обсягом та пріоритетом, не може бути більш значущим і превалювати над правом самого власника, яке є порушеним та підлягає захисту.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб і власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається з викладеної в позові вимоги ОСОБА_1 фактично вказує про втрату відповідачем права користування житлом в належній йому, як співвласнику, квартирі.

Виходячи з того, що укладення договору найму відповідачем спірного житла з 18.12.2012 року у справі не підтверджено, то немає підстав вирішувати виниклий спір виходячи з норм ст.ст. 158, 159, 163, 167-169 ЖК України.

Однак, хоч укладення зазначеного вище договору не підтверджено відповідними доказами, відповідачі за своїм статусом є фактично наймачами житлового приміщення.

Як слідує з аналізу ч.2 ст.166 ЖК України, наймач може втратити право на жиле приміщення, хоч в главі 6 розділу ІІІ саме такого формулювання прямо не передбачено.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В даному випадку слід застосувати аналогію закону, зокрема ст.ст.71,72 ЖК України, згідно яких, наймачі втрачають право на користування житловим приміщенням якщо вони понад 6 місяців без поважних причин не проживають у спірному житлі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно порядку подання доказів, регламентованого статтею 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відсутній за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_2 і не проживає в цьому житлі понад шість місяців, під час розгляду справи не встановлено поважності причини його відсутності чи наявності домовленості між ним і власниками житла щодо порядку користування квартирою, з огляду на визнання позову відповідачем, з метою ефективного захисту права власності позивача, тому ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житлом квартирою на АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а.с. 8) присуджується позивачу з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 206, 258, 263-265, 268ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ;

треті особи: - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний