Справа 206/5040/18
Провадження 2/206/1059/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів за кредитним договором,

за участі представника,

відповідача, адвоката Петренко І.В.,

06 вересня 2018 року представник позивача за довіреністю Реутов М.П. звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500189332 від 06.10.2010 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 в сумі 51618,67грн., яка станом на 23.12.2013р. складається з: прострочена заборгованість по тілу кредиту в сумі 38556,41грн., прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 13062,26грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1762,00. Розглянути позовну заяву без участі представника позивача (а.с.1-3).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

06.10.2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту. Згідно з умовами кредитного договору №500189332 від 06.10.2010 року, ПАТ «Альфа-Банк» надав Відповідачу кредит на принципах поворотності, платності строковості, у сумі 29432,70 грн., з кінцевим строком погашення до 06.10.2015 року. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, щомісячні платежі не в повному обсязі та не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором №500189332 від 06.10.2010 року. Внаслідок істотних порушень відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Альфа-Банк» визнав строк повного повернення кредиту таким що настав, та розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №500189332 від 06.10.2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк». Прострочена заборгованість станом на 23.12.2013 року складає: 51618,67 грн., з яких 38556,41 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 13062,26 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом.

Відповідач відзив не подав.

Представник відповідача Петренко І.В. в судовому засіданні наполягала на розгляді справи по суті та відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

21 вересня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито провадження та призначено для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження (а.с.51).

01 листопада 2018 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.51).

28 грудня 2018 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», 03126, м. Київ, б-р. В. Гавела, буд. 6, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 300528, заборгованість по кредитному договору № 500189332 від 06.10.2010 року в розмірі 42494,96 грн., з яких 29432,70 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 13062,26 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», 03126, м. Київ, б-р. В. Гавела буд. 6 , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 300528 суму судового збору у розмірі 1762,00 гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити (а.с.60-61).

24 червня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року ухваленого по цивільній справі № 206/5040/18, 2/206/1372/18 за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів (а.с.78-83).

Ухвалою судді від 24.06.2019 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено на 08 липня 2019 року (а.с.85).

Ухвалою від 08.07.2019 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 28 грудня 2018 року по цивільній справі № 206/5040/18, провадження № 2/206/1372/18, за позовною заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.90-91).

18 вересня 2019 року представником відповідача, адвокатом Петренко І.В. подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.96-98).

Ухвалою від 18.09.2019 року підготовче судове засідання по цивільній справі було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.110).

Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

17 жовтня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

06.10.2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500189332, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності,платності строковості, у сумі 29432,70 грн., з кінцевим строком погашення до 06.10.2015 року.( а.с.37-40)

23.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №500189332 від 06.10.2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк». (а.с.5-14)

Прострочена заборгованість по кредитному договору №500189332 від 06.10.2010 року, станом на 23.12.2013 року складає: 51618,67 грн., з яких 38556,41 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 13062,26 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, що підтверджується витягом з реєстру передачі прав вимоги за Договором факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» ( а.с.15)

29.05.2018р. вих. №2-3033083 ТОВ «Росвен Інвест Україна» направили на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №500189332 від 06.10.2010 року у розмірі 51618,67грн. (а.с.46).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» справа №636-3/133/13 від 24 квітня 2013 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Пат «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500189332 від 06 жовтня 2010 року у сумі: за кредитом - 24670,21 грн., по відсотках - 9843,36 грн., штраф - 10854,81 грн. та витрат по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн (а.с.106-109).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 жовтня 2013 року (справа № 751/9823/13-ц, провадження № 6/751/2082/2013) в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про скасування рішення третейського суду відмовлено (а.с.100-102).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2013 року залишено без змін (а.с.103-105).

VІ. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12.

Враховуючи той факт, що позивач скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України щодо дострокового повернення кредиту та сплати процентів, він безпідставно продовжив нараховувати боржникові відсотки користування кредитом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков