Справа № 202/7251/19
Провадження № 2-з/202/105/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

30 жовтня 2019 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що впровадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В приватній власності відповідача знаходяться транспортні засоби, на які заявник просить накласти арешт.

Підставою забезпечення позову заявником зазначено, щовідповідач не виконує свого обов`язку за договором позики та має намір здійснити відчуження транспортних засобів.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви матеріалами, суд приходить до такого.

Згідно приписів ч.1 ст. 153 ЦПК України вказана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно забезпечення позову має вживатися виключно за заявою позивача, на якого процесуальний закон покладає обов`язок надати докази і переконати суд у необхідності вжиття відповідних заходів, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом його позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів за договором позики. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на належне ОСОБА_2 майно, зокрема, на вантажний (сідловий тягач) MAN 19.414 та на напівпричеп (бортовий тентований) SCHMITS SPR., однак заявником не надано доказів належності майна відповідачу, а саме: відсутні документи, які підтверджують право власності відповідача на транспортні засоби.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також в заяві про забезпечення позову не зазначена вартість майна на яке просять накласти арешт, не надано доказів щодо вартості зазначеного майна, тобто не можливо визначити чи належить зазначене майно відповідачу та співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Крім цього, нерухоме майно, на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт не є предметом майнового позову.

Отже, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та не доведено, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда