Справа № 415/5228/15-ц
Провадження № 22-ц/810/752/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Карташова Ю.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивача - ОСОБА_1 ,

відповідач - Лисичанське комунальне спеціалізоване підприємство по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року,ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» про зобов`язання до проведення перерахунку і застосування пільги,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» (далі - ЛКСП «Лисичанськводоканал») про зобов`язання провести перерахунок та застосувати пільги, який мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , має статус інваліда війни та відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб у межах середніх норм споживання.

З грудня 2008 року позивач користувався пільгами, передбаченими частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак починаючи з листопада 2014 року відповідач почав нараховувати позивачу оплату за послуги водопостачання.

На своє звернення до ЛКСП «Лисичанськводоканал» 24 липня 2015 року ОСОБА_1 отримав відповідь, з якої стало відомо про те, що йому необхідно звернутися за наданням пільги до управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання, та одночасно його повідомили про те, що за адресою місця його проживання вже зареєстрована пільга як інваліда війни ІІ групи з грудня 2008 року.

З діями відповідача щодо нарахування йому суми боргу за водопостачання та непризначення пільг він не погоджується, тому просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок нарахувань за послуги водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 ., починаючи з 01 листопада 2014 р., з урахуванням положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі 100% знижкою за користування послугами водопостачання та водовідведення.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ЛКСП «Лисичанськводоканал» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахувань за послуги водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з 01 листопада 2014 року, з урахуванням положень частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зі 100 % знижкою за користування послугами водопостачання та водовідведення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства безпідставно почав нараховувати позивачу плату за послуги водопостачання.

Відповідач, який незгодний з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, доводами якої є те, що судом не було досліджено усіх обставин, та невірно оцінено обставини які мають значення для справи, а саме норми Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», не містять положень, які б суперечили його доводам, але, правові норми які стали причиною судового розгляду спірного питання містяться саме в Постанові Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Відповідач зазначає, що некоректно розглядати Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанову 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» у сукупності для визначення пріоритету спеціальних норм над загальними по відношенню до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Заперечень на апеляційну скаргу у відповідності до вимог статті 298 ЦПК України (в редакції Закону України №1618-1У від 18 березня 2004 року) не надійшло.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ЛКСП «Лисичанськводоканал» відхилено.

Рішення Лисичаснького міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» і постанова Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» є спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють питання пільгового нарахування та оплати житлово-комунальних послуг. Положення статей 8, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо компетенції органів місцевого самоврядування по встановленню нормативів споживання комунальних послуг носять загальний характер і не регулюють питання надання й оплати пільг та їх обсягу. Таким чином, суд першої інстанції надав належну правову оцінку вказаним обставинам, правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення Верховного Суду мотивоване тим, що п. 5 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисті» містить застереження про те, що пільги особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються у межах середніх норм споживання, які затверджені нескасованим рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 і є вищими порівняно із визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 соціальними нормативами постачання холодної води, що не перевірено судом та не встановлено, чи використовував позивач воду у межах, встановлених державою соціальних нормативів, тому висновок апеляційного суду про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін є передчасним. Оскільки в квартирі позивача встановлений облік води було знято з абонентського обліку на підставі його заяви, та нарахування плати за користування водою відповідно до абзацу другого пункті 3 постанову КМУ від 06 серпня 2014 року № 409 має здійснюватися з урахуванням визначених законом соціальних нормативів. У порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не надав належної правової оцінки доводам відповідача, не дослідив договір про надання населенню послуг з постачання холодної води і водовідведення № 6040, укладений 18 січня 2012 року між сторонами, не застосував норми права, що підлягають застосуванню, і, як наслідок, дійшов необґрунтованого і незаконного висновку про задоволення позову, і вказані недоліки не було усунуто судом апеляційної інстанції.

Справа надійшла в провадження Луганського апеляційного суду 02 вересня 2019 року та розподілена згідно протоколу автоматизованого розподілу судді-доповідачу Назаровій М.В. у складі колегії суддів Авалян Н.М., Карташова Ю.В.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року апеляційний розгляд справи призначений на 15 жовтня 2019 року о 12-30.

15 жовтня 2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Авалян Н.М. у відпустці, розгляд справи призначений на 31 жовтня 2019 року о 12-й.

В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення позову.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної карги та беручи до уваги згідно вимог частини 1 статті 417 ЦПК України обов`язковість висновків, що містяться в постанові суду касаційної інстанції від 05 червня 2019 року під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позову помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції Закону №1618-1У 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2008 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 32,50 кв.м, житлова - 15,90 кв.м. У зазначеній квартирі він зареєстрований та проживає один.

Отже, уповноваженим власником вказаної квартири та власником особового рахунку є позивач ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що вказана квартира знаходиться у багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, водопостачання та водовідведення якого здійснює Лисичанське комунальне спеціалізоване підприємство «Лисичанськводоканал», яке надає послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та має пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається пільга - 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України від 05 жовтня 2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Згідно із статтею 5 цього закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

До державних соціальних нормативів, у тому числі, належить соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам (частина друга статті 9 вказаного закону).

З метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Кабінет Міністрів України у своїй постанові від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установив соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. м на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. м на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води. У разі відсутності квартирних приладів обліку холодної води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання холодної води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту (пункт 3 цієї постанови).

Відповідно пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить затвердження норм споживання комунальних послуг.

Рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 «Про нормативи водоспоживання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля» з 21 жовтня 2014 року затверджено «Перевірочний розрахунок норм питного водопостачання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля», виконаний Державним підприємством Лисичанським комплексним відділом відокремленим підрозділом «Луганськцивільпроект».

Підписуючи вказаний договір, позивач погодив, що обсяг витрат холодної води визначвається за нормами водоспоживання за час їх фактичного отримання або за показаннями засобів обліку води згідно з пунктами 10-11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постанової КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (п. 1.3.), і погодив норму споживання холодної води 250 літрв/людину за добу, 7,6 куб. м за місцяь (а.с. 76-77).

Саме з вказаної норми споживання позивач виходив в розрахунку нарахування плати, з яким не погоджується позивач і з приводу чого просить зробити перерахунок.

У матеріалах справи відсутні докази, що рішення Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 «Про нормативи водоспоживання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля» скасоване або припинило свою дію.

Згідно договору про надання населенню послуг з постачання холодної води і водовідведення № 6040, укладеного 18 січня 2012 року між ЛКСП «Лисичанськводоканал» та ОСОБА_1 , вбачається, що тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення розраховуються виконавцем згідно з Порядком формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення і затверджуються органом місцевого самоврядування (п. 3.1. цього договору).

На підставі рішення Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327 «Про нормативи водоспоживання міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля», яке набрало чинності 01 грудня 2014 року, відповідач почав нараховувати позивачу за послуги водопостачання вартість послуг водопостачання за нормою 9,0592 куб. м з вирахуванням пільгової норми, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», у розмірі 4 куб. м.

Пункт п`ятий частини першої статті 13 Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить застереження про те, що пільги особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються у межах середніх норм споживання.

Норми споживання холодної води у м. Лисичанську, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 327, є вищими порівняно із соціальними нормативами постачання холодної води, які визначені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Оскільки в квартирі позивача встановлений облік води було знято з абонентського обліку на підставі його заяви про повірку лічильника, що визнається сторонами по справі, то нарахування плати за користування водою відповідно до абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» має здійснюватися з урахуванням визначених законом соціальних нормативів.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, доводи апеляційної скарги про порушення судом перелічених норм матеріального права є обґрунтованими, оскільки рішеннями виконкому Лисичанської міськради № 296 від 30.05.2001 року, № 327 від 21.10.2014 року норми питного водопостачання для будинку позивача встановлено 250/л доба на 1 особу (7,6 куб.м/місяць та з 01.12.2014 р. 298 л/доба на 1 особу (9,0592 куб.м, які є вищими за соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії відповідно до постанови КМУ № 409 від 06.08.2014 р. з централізованим постачанням холодної води (за відсутності централізованого гарячого водопостачання) 4 куб.м на одну особу в місяць, то різницю між фактичним споживанням (нарахуванням) 9,0592 кб.м в місяць на соціальною нормою споживання 4 куб.м позивач повинен сплачувати у повному обсязі згідно з діючими тарифами.

Вказане підтверджується довідкою відповідача про нарахування на особовий рахунок 21017 ЛКСП «Лисичанськводоканал» про відповідні нарахування позивачу ОСОБА_1 за період з жовтня 2014 року за вказаними нормами споживання за мінусом соціальної норми у 4 куб.м (а.с. 29).

Тому підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахувань за послуги водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 ., починаючи з 01 листопада 2014 р., з урахуванням положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі 100% знижкою за користування послугами водопостачання та водовідведення відсутні.

Оскільки колегією суддів не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача не встановлено, то позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не може прийняти до уваги заперечення позивача проти апеляційної скарги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному власному тлумаченні вищезазначених норм матеріального права про те, що він має 100 % знижку на оплату послуг водопостачання та водовідведення, хоча одночасно позивач погоджується, що за інші види комунальних послуг теплопостачання та енергопостачання він має пільгу лише в межах норм, передбачених чинним законодавством.

Оскільки суд припустився неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального права, наведене відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при подачі апеляційної скарги згідно платіжного доручення № 229 від 11.11.2015 року сплатив судовий збір у сумі 535,92 грн. (а.с. 45), при подачі касаційної скарги згідно платіжного доручення № 4208 від 24.06.2016 року сплатив судовий збір у сумі 1653,60 грн (а.с. 148).

У зв`язку з тим, що в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а він звільнений від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та касаційної інстанції в розмірі 2189,52 грн підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал»задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» про зобов`язання до проведення перерахунку і застосування пільги відмовити.

Компенсувати Лисичанському комунальному спеціалізованому підприємству «Лисичанськводоканал» (, юридична адреса вул. ім. В.Сосюри (Свердлова), 168 м. Лисичанськ, Луганської області, 93106) за рахунок держави сплачений ним судовий збір в розмірі 2189,52 грн. шляхом повернення Лисичанському комунальному спеціалізованому підприємству «Лисичанськводоканал» (, юридична адреса вул. ім. В.Сосюри (Свердлова), 168 м. Лисичанськ, Луганської області, 93106) з Державного бюджету України:

судового збору в розмірі 535,92 грн, сплаченого ним за подання апеляційної скарги,

відповідно платіжного доручення № 229 від 11.11.2015 року за наступними реквізитами: отримувач: УК у м.Сєвєродонецьку/22030001, код отримувача 37944909, код банку отримувача 804013, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Луганській області, рахунок отримувача 0080,

- судового збору в розмірі 1653,60 грн, сплаченого ним за подання касаційної скарги відповідно платіжного доручення № 4208 від 24.06.2016 року за наступними реквізитами: отримувач: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, код отримувача 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києв, рахунок отримувача 0007.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 31 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: