Ухвала

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 640/14985/18

провадження № 61-7234 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, на постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2, в якому просила стягнути половину вартості додаткових витрат на неповнолітнього ОСОБА_2 у розмірі 13 887,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 половину вартості додаткових витрат на неповнолітню дитину

ОСОБА_2, а саме грошові кошти за надання освітньої послуги Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого у розмірі 13 750,00 грн та суму комісії 137,50 грн, усього - 13 887,50 грн за період навчання на 2 семестрі 1 курсу 2018-2019 навчального року в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки задоволено. Виправлено описку у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня

2018 року, вказано у вступній частині рішення вірно прізвище відповідача як «Осадчук» та викладено другий абзац резолютивної частини рішення наступним чином: «Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину вартості додаткових витрат на неповнолітню дитину

ОСОБА_2, а саме грошові кошти за надання освітньої послуги Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого у розмірі 13 750,00 грн та суму комісії 137,50 грн, усього 13 887,50 грн за період навчання на 2 семестрі 1 курсу 2018-2019 навчального року в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого».

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У квітні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, в якій,посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 13 887,00 грн, яка станом на

1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн*100=192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Крім того, судова практика у цій категорії справ є незмінною, що підтверджується постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц (провадження 61-22092 св 18).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету МіністрівРади Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду

від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник