Ухвала

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 592/6332/15

провадження № 61-5035ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування грошовим вкладом, пені, 3 % річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму коштів в розмірі 80 781,26 грн, з яких: 47 569,27 грн - збільшення суми заборгованості із виплати основної суми банківського вкладу з урахуванням встановленого індексу інфляції; 1 602,74 грн - 3 % річних за прострочення по сплаті основної суми вкладу; 11 775,45 грн - сума заборгованості за процентами за договором банківського вкладу; 8 404,08 грн - збільшення суми заборгованості із виплати процентів з урахуванням встановленого індексу інфляції; 11 429,72 грн - пеня за прострочення платежу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 на підставі договору банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року кошти у розмірі 50 076,72 грн.

У позовних вимогах про стягнення пені відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 800,00 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 051,61 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені. Прийнято в цій частині постанову.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 11 429,72 грн пені за прострочення платежу за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 182,60 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави 118,09 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 129,90 грн - за апеляційний перегляд справи.

01 березня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) АТ КБ «ПриватБанк» направило касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду в частині стягнення пені та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 80 781,26 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн Х 100 = 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Сумського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування грошовим вкладом, пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько