Справа № 716/1687/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.11.19 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Пухарєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Вікторівської Д.Я.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2016 вона позичила ОСОБА_2 для її власних потреб 90 англійських фунтів та 370 доларів США без встановлення строку повернення позики, підтвердженням зазначеного являється власноручно підписана ОСОБА_2 розписка.
29.07.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення позивач звернулася до відповідача із письмовою вимогою, в якій запропонувала їй в найближчий час повернути борг в добровільному порядку та зазначила, що у іншому випадку вона буде вимушена звернутися до суду, проте жодної відповіді від ОСОБА_2 не отримала.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтувавши їх вищенаведеним та просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення рішення при проведенні заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, вона була завчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки.
Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 01.09.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у борг грошові кошти, а саме 90 англійських фунтів та 370 доларів США.
На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики, відповідачем ОСОБА_2 була написана розписка від 01.09.2016 (а.с.9).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно дост. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідност. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Встановлено, що договір позики сторонами було укладено на невизначений термін, а тому 29.07.2019 позивачем ОСОБА_1 на адресу боржника ОСОБА_2 на виконання приписів ст. 1049 ЦК України була направлена письмова вимога про повернення в 30 - денний термін усіх позичених коштів (а.с.12).
Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану вимогу ОСОБА_2 отримала особисто 31.07.2019 (а.с.11), проте вимога про повернення коштів ОСОБА_1 залишилася невиконаною.
Таким чином, позивач має право звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно наданої суду квитанції позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с.2).
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), жительки АДРЕСА_2 , судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного заочного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Дата складення тексту повного рішення суду 01.11.2019.
Суддя Пухарєва О.В.