Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 495/10304/16-ц

провадження № 61-15302ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 09 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського центру «Благоустрій», третя особа - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, про визнання недійсними та скасування наказів, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міського центру «Благоустрій» (далі - МЦ «Благоустрій»), третя особа - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, про визнання недійсними та скасування наказів, стягнення заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу від 24 травня

2012 року № 113-к ОСОБА_1 було прийнято до МЦ «Благоустрій» на посаду економіста.

01 квітня 2013 року МЦ «Благоустрій» з метою приведення штату працівників центру відповідно до фінансової витратної частини підприємства методом виведення та введенням доцільно-необхідних посад, винесено наказ № 46, згідно з яким скорочено з 10 червня 2013 року посаду економіста.

На підставі вищевказаного наказу, 08 липня 2013 року МЦ «Благоустрій» винесено наказ № 117-К про припинення трудового договору

з ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) /л.с.9/.

Вказані накази були підписані начальником МЦ «Благоустрій»

ОСОБА_2 .

Згідно з розпорядженням міського голови від 18 листопада 2015 року № 271 позивач був залучений до складу робочої групи щодо перевірки роботи МТТ «Благоустрій». З документів під час перевірки він дізнався, що на момент скорочення його посади та його звільнення керівником була інша людина.

Позивач вказував, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб директором та особою, яка підписала накази від 08 липня 2013 року № 117-к (про припинення трудового договору) та від 01 квітня 2013 року № 46 (про скорочення посади економіста), була інша людина, тому ОСОБА_2 не мав права підпису такого наказу.

Крім того, згідно зі штатним розписом від 03 січня 2012 року, затвердженого міською радою в особі Управління житлово-комунального господарства (далі - УЖКГ), в ньому прописана посада економіста. Отже, вказана посада не могла бути скорочена без затвердженого штатного розпису міською радою в особі УЖКГ, так як МЦ «Благоустрій» є бюджетною установою та фінансується з міського бюджету.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними та скасувати накази від 08 липня 2013 року № 117-к та

від 01 квітня 2013 року № 46; стягнути на його користь заробітну плату за вимушений прогул з урахуванням інфляції в сумі 213 787,82 грн та за період з 01 січня 2017 року по 01 червня 2018 року - 126 228,62 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 09 листопада 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету МЦ «Благоустрій» від 01 квітня 2013 року, профспілковим комітетом надано згоду на скорочення посади економіста

з 10 червня 2013 року. Крім того, ОСОБА_2 призначено на посаду начальника МЦ «Благоустрій» у спосіб, визначений законодавством, а тому відповідно він мав право, виконуючи свої організаційно-розпорядчі функції, підписувати будь-які накази по підприємству, у тому числі і накази, вказані позивачем у позові. Отже, скорочення посади економіста та звільнення позивача з посади відбулося відповідно до порядку та процедури, передбаченими трудовим законодавством.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що відповідно до наказу № 113-к від 24 травня 2012 року ОСОБА_1 було прийнято до МЦ «Благоустрій» на посаду економіста.

Штатним розписом з 01 грудня 2012 року передбачена посада економіста

в МЦ «Благоустрій», штат у кількості 115 одиниць.

Штатним розписом з 01 червня 2013 року передбачений штат в кількості 116 одиниць та передбачена посада економіста.

Наказом МЦ «Благоустрій» від 01 квітня 2013 року № 46 з метою приведення штату працівників МЦ «Благоустрій» у відповідність фінансової витратної частини підприємства методом виведення та введенням доцільно-необхідних посад було вирішено скоротити з 10 червня 2013 року посаду економіста.

Наказом МЦ «Благоустрій» від 08 липня 2013 року № 117-к про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено з посади економіста на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату.

У штатному розписі від 01 серпня 2013 року посада економіста

в МЦ «Благоустрій» не передбачена, штат у кількості 115 одиниць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Отже, підприємство у зв`язку з відповідними обставинами та потребами має право прийняти належним чином обґрунтоване рішення про проведення змін в штаті працівників.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що в МЦ «Благоустрій» відбулося скорочення штату працівників, зокрема, посади економіста, в зв`язку з чим трудовий договір, укладений з позивачем, був припинений.

Суди також встановили, що у червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до МЦ «Благоустрій» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та індексу інфляції,

в якому, зокрема, просив визнати накази від 01 квітня 2013 року № 46

та від 08 липня 2013 року № 117-к неправомірними та скасувати їх (справа № 495/5065/16-ц).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у справі № 495/5065/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до МЦ «Благоустрій» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та індексу інфляції відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Отже, вказані накази вже були предметом перегляду в іншій справі, їм також надавалась правова оцінка судами та у задоволенні позовних вимог про визнання їх недійсними відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилався на те, що начальник МЦ «Благоустрій» ОСОБА_2 не мав повноважень підписувати накази від 01 квітня 2013 року № 46 та

від 208 липня 2013 року, так як на час їх підписання особою, яка підписала вказані накази, була інша особа.

Суди встановили, що відповідно до розпорядження Білгород-Дністровського міського голови від 09 грудня 2011 року ОСОБА_2 призначено на посаду начальника «МЦ «Благоустрій» терміном до 31 грудня 2012 року включно. Далі розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови від 28 грудня 2012 року з ОСОБА_2 продовжено термін дії контракту на посаді начальника МЦ «Благоустрій» строком

до 31 грудня 2013 року включно.

Таким чином, ОСОБА_2 призначено на посаду начальника

МЦ «Благоустрій» у відповідний спосіб, визначений законодавством, відповідно він мав право, виконуючи свої організаційно-розпорядчі функції підписувати будь-які накази по підприємству, у тому числі і накази, вказані позивачем у позові.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за вимушений прогул з урахуванням інфляції, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки вони є похідними від основних позовних вимог.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського центру «Благоустрій», третя особа - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, про визнання недійсними та скасування наказів, стягнення заробітної плати,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 09 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 05 червня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк