Справа № 128/1074/19
Провадження №:2/138/622/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю: секретарів Алєксєєвої І.Д., Політанської Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що сторони спору перебували в шлюбі, який 18.10.2017 було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. У сторін спору є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на момент розлучення проживали з відповідачем. На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.01.2018 з позивача, який на той час працював у Чечельницькому відділенні поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, на користь відповідача стягуються аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позивач систематично сплачує аліменти. Разом з тим, починаючи з 01.09.2018 ОСОБА_3 почала вести самостійний спосіб життя в м. Вінниця, оскільки її було зараховано до Вінницького коледжу будівництва і архітектури КНУБА у м. Вінниці, на денну форму навчання і, з 26.11.2018 позивача також переїхав жити в м.Вінницю та працює у Вишенському ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області. В березні 2019 старша дочка переїхала проживати до позивача і фактично повністю перебуває на його утриманні. В свою чергу, відповідач перестала приймати участі в утриманні дитини.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні, а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні, позивач звернувся до суду з позовом в якому просив припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача у зв`язку з рівними правами щодо утримання дітей.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.05.2019 дану справу передано за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.05.2019 прийнято вказану вище цивільну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

01.07.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що відповідач позовні вимоги не визнає. Відповідач зазначила, що всі кошти, які надходять від позивача вона витрачає виключно в цілях та інтересах дітей. Також надала суду довідку, з якої слідує, що ОСОБА_3 проживає за зареєстрованим місце проживання разом з відповідачем. Вказала, що позивачем доказів проживання дитини разом з ним в орендованій квартирі суду надано не було. Крім того, позивач в силу особливостей роботи часто змінює місце проживання, що може призвести до неврегульованості питання утримання дитини з його боку. Щодо припинення стягування аліментів відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , позов в цій частині є взагалі необґрунтований.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.07.2019 позов залишено без руху, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору. Ухвалою суду від 02.07.2019 у зв`язку з усуненням недоліків судом продовжено розгляд цивільної справи.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.07.2019 за клопотанням представника позивача вирішено здійснити перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2019 прийнято заяву представника позивача про зміну предмета позову, згідно якої на підставі ст. 192 СК України, з підстав зазначених в позові, позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів, відповідно до рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 11.01.2018 із 1/3 частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на 1/6 частину всіх видів заробітку та доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даною ухвалою також вирішено питання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 та закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засідання 01.10.2019 за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 21.10.2019 для можливості участі в судовому засіданні третьої особи та з`ясування обставин справи шляхом заслуховування її пояснень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Зазначив, зокрема, що аліменти стягуються в середньому з нього на двох дітей в розмірі близько 6000,00 грн. Після переведення до м. Вінниці на роботу їх старша дочка ОСОБА_7 переїхала до нього, після чого мати перестала з нею спілкуватись та надавати їй навіть ті кошти, які вона отримує від нього на утримання цієї дитини. У серпні та вересні відповідач дійсно перевела на картковий рахунок ОСОБА_8 гроші по 2000 грн., однак це уже було після його звернення до суду з даним позовом і в серпні в дочки було день народження. ОСОБА_7 постійно займається додатковими зайняттями і він їх усі оплачує, на що витрачає щомісячно близько 2400,00 грн. Коли в квітні 2019 дитина хотіла забрати в матері свої літні речі, вона їй їх не віддала, сказавши що в неї немає жодних її речей. Враховуючи зазначене позивач купив дочці новий одяг та інші необхідні їй речі. Не зважаючи на такі обставини аліменти позивач виплачує відповідачеві в повній мірі. В грудні 2018 року виплатив близько 20 000,00 грн. аліментів бо була премія на роботі, тобто це близько 10000,00 грн. на одну дитину, і телефон про який говорить в засіданні відповідач вона могла купити дочці лише за ту частину аліментів, які в грудні 2018 припадали на її утримання. Разом з тим, вона придбала той телефон в розстрочку, а на що витрачено було решту коштів йому не відомо. Телефон мати презентувала дочці, як новорічний подарунок від неї ж. Позивач не відмовляється сплачувати аліменти на меншу дитину, оскільки лише старша живе з ним і буде жити далі і усім необхідним він її забезпечує сам. Відповідач теж має витрачати кошти на утримання дитини, однак цього не робить. До відповідних органів із заявою про контроль за використанням аліментів він не звертався. Загальна сума сплачених аліментів з часу постановлення рішення суду становить близько 100 000,00 грн. Скільки відповідач витратила на утримання дітей не зазначає. Фактично з часу постановлення судового рішення у позивача змінився сімейний стан, оскільки він проживав один, а зараз з старшою дочкою, відповідно змінився сімейний стан відповідача, яка раніше проживала з двома дітьми, а зараз лише з однією дитиною. Крім того, на час постановлення рішення він проживав в м. Чечельник, а на даний час в м. Вінниця, відповідно збільшились витрати на оренду житла, яка в даний час становить 5000,00 грн., тоді як в м. Чечельник оренда житла коштувала йому лише 1000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що старша дочка з позивачем та перебуває на його повному утриманні. З початку навчання відповідач аліменти дитині не дає, витрачає аліменти на себе і молодшу дитину. Старшій дитині кошти на усі її витрати надає батько. Відповідач використовує аліменти не за цільовим призначенням, оскільки кошти, які позивач надає відповідачу на утримання старшої дитини на неї не витрачаються. Такий стан речей порушує права цієї дитини та не відповідає її інтересам.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов. Надала суду пояснення по суті спору в яких підтвердила обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Так, зокрема, пояснила суду, що з вересня 2018 року вона переїхала до м. Вінниці, оскільки почала навчатись в коледжі. До березня 2019 року фінансові питання по її утриманню вирішувала мати. Тобто, купівлею одягу, інших речей, продуктів харчування, оплатою орендованого житла за місцем навчання, додаткових занять з вчителями займалась мати. Так, оренда квартири в м. Вінниці складала 1000,00 грн. Витрати на додаткові зайняття з вчителями складали близько 800 грн., щомісяця. В грудні 2018 року мати їй дійсно купила телефон, однак це був новорічний подарунок від мами. Їй відомо, що телефон придбаний в розстрочку і кошти за нього сплачує щомісячно мама. Разом з тим, вона прийняла рішення проживати до повноліття з батьком і в кінці березня 2019 року вона переїхала до нього і вони проживають в квартирі, яку він орендує в м. Вінниці. Зареєстрована вона дійсно за однією адресою з матір`ю в будинку бабусі та дідуся, і місце реєстрації вона не змінювала, однак вони за тією адресою і не жили уже багато років, оскільки жили не в АДРЕСА_1 в квартирі, яка належить бабусі (матері її батька). Мати не схвалила її переїзду до батька і з того часу перестала спілкуватись з нею та припинила утримувати її, в тому числі і за кошти сплачених батьком аліментів. Фактично з квітня 2019 батько одноособово забезпечує її усім необхідним. На час вирішення справи вона ходить на додаткові заняття до викладачів а саме: двічі на тиждень на англійську мову, один раз на тиждень на історію і один раз на українську мову і такі заняття оплачує знову ж батько. До мами вона інколи в гості заходить, оскільки у неї є ще менша сестра, але уже не залишається там ночувати. З часу переїзду до батька мати їй не купувала жодних цінних речей, за кордон її не возила, витрати не оплачувала. Батько не забороняє приймати від матері матеріальну допомогу, продукти харчування чи спілкуватись з нею, однак сама мати не бажає цього. В серпні 2019 року вона святкувала день народження в Вінниці і мама подарувала їй 2000,00 грн. Також в вересні 2019 мати скинула їй на картку 2000,00 грн., однак нічого не пояснювала з приводу того, що це за кошти і навіщо вона їй їх перерахувала. Підтвердила, що в квітні 2019 року мати купила їй білизну, однак її вартість становить близько 700,00 грн., а не 1500,00 грн. як стверджує мати. Також, заперечувала факт того, що мати придбала для неї ноутбук.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити. Зазначила, зокрема, що за період з часу отримання аліментів від відповідача майже всю суму аліментів вона витрачала на старшу дочку. Так, вона оплачувала оренду квартири в м. Вінниця щомісячно по 4000,00 грн. та 1500,00 грн. давала дочці на різні витрати. Крім того, на новий рік вона подарувала дочці ОСОБА_8 мобільний телефон, який коштує 10 000,00 грн. Придбала телефон в кредит, який по даний час виплачує, щомісячно по 700,00 грн. Разом з тим, не заперечувала факт того, що з квітня 2019 року старша дочка переїхала проживати до батька який і здійснює її повне утримання, за виключенням того, що в квітні вона їй купувала білизну за 1500,00 грн. та пропонувала продукти харчування, які дочка не взяла у неї. Також надала суперечливі пояснення з приводу того, що аліменти, які отримала починаючи з квітня 2019 вона витрачає лише на меншу дочку, однак в ході надання пояснень змінила свою позицію та пояснила уже, що ту частину коштів, які припадають на утримання старшої дочки вона накопичує, оскільки вважає, що дочка може ще до неї повернутись. Крім того, в серпні та вересні 2019 року вона перераховувала старшій дочці на банківську картку по 2000,00 грн. Зазначила, що вважає, що саме батько заборонив їй спілкуватись з нею ї їздити додому. Пояснила також, що на час розгляду справи вона також проживає з дочкою в орендованій квартирі в м. Могилів- АДРЕСА_1 , однак, як і позивач у неї відсутні докази на підтвердження такої обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, зокрема, що проти позову заперечує, оскільки батьки зобов`язанні утримувати дитину до повноліття, при цьому обставини де і з ким проживає дитина не є підставою для припинення права сплати аліментів чи утримання дітей, оскільки дитина може проживати як з матір`ю, так і з батьком. Крім того, позивач працює на посаді, де призначення на роботу часто змінюється. Може виникнути ситуація, коли дитина залишиться без забезпечення, оскільки батько змінить місце роботи і дитина повернеться знову проживати до матері. Не заперечувала ті/ї обставини, що на час розгляду справи основний тягар утримання старшої дочки сторін спору несе батько дитини, оскільки вона проживає з ним. За час проживання старшої дочки з відповідачем мати витрачала на її утримання значно більше коштів ніж надавав позивач. На час вирішення спору відповідач також проживає в орендованій квартирі та несе тягар утримання молодшої дитини. Утримання здійснюється за особисті кошти та кошти батька. Розмір заробітку відповідача близько 6 тис. гривень. Мати купила ноутбук старшій дочці, і виплачує досі кредит за телефон подарований дитині в грудні 2018 року. Також, при обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається лише на ст. 192 СК України, яка не передбачає можливості припинення сплати аліментів. За правилами сімейного законодавства така можливість встановлена лише ст. 186, 273 СК України і лише у тому випадку, коли є докази не цільового використання аліментів та коли відсутнє будь яке утримання зі сторони особи, яка отримує аліменти. В серпні і вересні 2019 року відповідач надавала старшій дочці утримання у виді грошових коштів перерахованих на її рахунок, а тому фактично утримання зі сторони відповідача не припинялось. Також зазначила, що аліменти є власністю дитини, і в разі припинення їх стягнення на користь відповідача такі кошти мають перераховуватись на рахунок самої дитини.

Заслухавши позицію позивача та відповідача, їх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, відзив на позов та оцінивши докази в їх сукупності суд, враховуючи принцип верховенства права на інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, враховуючи таке.

Судом встановлено, що сторони спору є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4,5).

Згідно рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2018 року з позивача на користь відповідача на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.47,49).

З наданих суду довідок № 885/29/01-2019 від 15.04.2019 та № 1427/29/03-19 від 02.07.2019 слідує, що позивач, який працює заступником начальника Вишенського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області в період з квітня 2018 року по березень 2019 року сплатив аліменти на суму 77 696 грн. 46 коп., а за період з квітня 2019 року по червень 2019 року сплатив аліменти на суму 16 340 грн. 62 коп. (а.с.8,49).

Тобто, фактично з позивача на користь відповідача, щомісячно, стягуються аліменти в середньому більше 6000,00 грн.

При вирішенні спору суд зважає на те, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На час ухвалення вказаного рішення суду від 11.01.2018 про стягнення аліментів, позивач працював на посаді заступника начальника Чечельницького відділу поліції та проживав в м. Чечельнику. Вказана обставина не заперечувалась стороною відповідача.

Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області № 195 о/с від 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Вишенського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.7).

Згідно довідки Вінницького коледжу будівництва і архітектури КНУБА № 129/19 від 05.04.2019 ОСОБА_3 дійсно навчається в даному вищому навчальному закладі І рівня акредитації на І курсі в групі 18А-1 за спеціалізацією Архітектурне проектування та внутрішній інтер`єр навчання за державним замовленням з 01.09.2018 по 30.06.2022 (а.с.6).

Починаючи з квітня 2019 року ОСОБА_3 проживає разом з позивачем в м. Вінниця в орендованому житлі та знаходиться на повному його утриманні. Дані обставини підтвердила третя особа та відповідач визнала в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

До відзиву на позову відповідачем додано довідку №720 від 20.05.2019 виконкому Немійської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про те, що ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_3 , 2003 року народження та ОСОБА_6 , 2009 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35). Разом з тим, вказаний доказ не підтверджує факт проживання дитини з відповідачем, про що стверджувала представник відповідача в судовому засіданні. Навпаки, сама ж відповідач визнала ту обставину, що з кінця березня 2019 року старша дочка переїхала проживати до батька, а сама відповідач з меншою дочкою проживає в м. Могилів АДРЕСА_1 , а також те, що за місцем реєстрації ні вона дочки не проживали тривалий час.

Позивач та третя особа не заперечували проти доводів сторони відповідача про те, що до квітня 2019 року усі питання фінансового характеру пов`язанні з утримання старшої дочки вирішувала відповідач, однак такі питання вирішувались також за рахунок аліментів, які їй сплачував позивач. Також, підтвердили факт перерахування коштів відповідачем на рахунок старшої дочки в серпні та вересні 2019 року в розмірі 4000,00 грн. Разом з тим, третя особа пояснила суду, що в серпні 2019 року кошти мати їй перерахувала з метою привітання з днем народження. Підтвердили також той факти, що мобільний телефон яким користується неповнолітня ОСОБА_9 їй придбала мати та те, що він був придбаний в кредит і саме відповідач його погашає. Разом з тим, третя особа пояснила, що мати придбала телефон, як подарунок для неї на новий рік. Відповідач та її представник в судовому засіданні наголошували на тому, що погашення кредиту за придбання телефону для старшої дочки відповідач здійснює за рахунок аліментів отриманих від позивача.

Вказану обставину відповідач підтвердила договором № 201 від 29.12.2018 та накладною № ЧМPD1-0092 від 29.12.2018 з яких слідує, що відповідач придбала в кредит мобільний телефон марки «Huawei» (а.с.118,119). Також з наданих суду квитанцій (а.с.108-117) слідує, що по даний час відповідач виплачує вказаний кредит.

Також, відповідача надала суду документи про придбання ще одного мобільного телефону і, як вона пояснила його вона придбала для меншої дочки, а отже суд вважає, що ці докази не стосуються суті даного спору.

При вирішенні спору суд зважає на те, що ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, відповідач в судовому засіданні сама ж зазначила, що з часу переїзду дочки на постійне місце проживання до батька, тобто з квітня 2019 року усю суму аліментів, які вона отримує від позивача вона не витрачає на утримання старшої дочки. Надала з даного приводу суперечливі пояснення, а саме зазначивши, що усі кошти витрачала на утримання меншої дочки, а потім змінила свою позицію з даного приводу та зазначила, що ту частину коштів, яка припадає на утримання старшої дочки вона накопичує за вирахуванням 4000,00 грн, які переказала на рахунок ОСОБА_8 в серпні та вересні 2019.

Тобто, суд встановив, що з квітня 2019 уся сума кошти, які позивач сплачував відповідачеві на утримання їх старшої дочки не витрачались за їх прямим призначенням.

Вказана обставина також підтверджується додатком № 1 до договору на туристичне обслуговування № НОМЕР_3 від 14.08.2019 та підтвердженням № 446237 від 14.08.2019 з яких слідує, що відповідач перебувала на відпочинку за кордоном лише з меншою дочкою ОСОБА_6 (а.с.121-123).

Згідно ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, з огляду на зміст вказаних норм, суд вважає, що така поведінка відповідача призвела до погіршення матеріального стану позивача, а також порушила права їх старшої дочки.

Враховуючи вказані вище обставини суд вважає доведеним факт того, що з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів змінився сімейний стан позивача та відповідача, а відтак і їх матеріальне становище. Так, позивач почав проживати разом з старшою дочкою, а відповідач лише з однією. Позивач продовжує надавати відповідачеві кошти на утримання двох дітей не зважаючи на те, що старша дочка почала проживати з ним, а враховуючи той факт, що мати не витрачає кошти отриманні на утримання старшої дочки за їх призначенням та не надає щомісячного утримання старшій дитині зі свого боку, батько також одноособово ще й несе тягар її утримання.

При вирішенні спору суд враховує положення частини 3 статті 181 СК України згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, законодавець надає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів лише тій особі, з якою постійно проживає дитина. Аліменти це фактичні витрати на утримання дитини і вони мають надаватись щомісячно.

Згідно з ч.1, 2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі.

Таким чином, зі змісту вказаних норм слідує, що враховуючи обставину проживання ОСОБА_3 разом з позивачем більше ніж півроку, у позивача фактично виникло право на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї на його користь аліментів, однак позивач таких позовних вимог не заявляв. Натомість, відповідач фактично втратила право на отримання аліментів на утримання старшої дочки.

Частини 2 та 3 ст. 183 СК України визначають, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Тобто, аналіз вказаних вище норми свідчить про специфіку виконання такого судового рішення, а саме про те, що в разі припинення права на отримання аліментів таке судове рішення має виконуватись надалі, однак за вирахуванням тієї частки аліментів, яка припадала на утримання старшої дитини. Частки аліментів на утримання дітей є рівними.

В даному ж випадку старша дочка сторін спору не досягла повноліття, але суд встановив іншу обставину, яка фактично впливає на подальше виконання такого рішення та свідчить про припинення права відповідача на отримання від позивача тієї частки аліментів, яка припадала на утримання старшої дочки.

Тобто, враховуючи викладене, з метою забезпечення прав обох дітей сторін спору на належне утримання, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом задоволення позову та зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь позивача на розмір тієї їх частки, яка припадала на утримання старшої дочки сторін спору.

Суд вважає, що таке рішення суду відповідає інтересам обох дітей сторін спору та більшою мірою інтересам старшої дочки, яка з квітня 2019 року утримується за рахунок позивача не зважаючи на сплату аліментів на її утримання на користь відповідача, яка в свою чергу такі кошти на утримання дитини щомісячно не надає.

Суд не вважає за можливе вирішувати питання про перерахунок аліментів на особистий рахунок старшої дитини сторін спору, оскільки лише відповідно до ч.2 ст. 186 СК України передбачено, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Разом з тим, такої вимоги позивач, який є платником аліментів, не заявляв і факт нецільового використання аліментів не доводив.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує те, що згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Тобто, з огляду на встановлену обставину з приводу розміру аліментів які стягуються з відповідача 1/6 частина його заробітку буде становити більшу суму ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а відтак такий розмір аліментів відповідає положенням ч. 2 ст. 182 СК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 141,155,180,181,184,192 СК України, ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Змінити розмір стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.01.2018 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_4 )з розміру 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні можуть оскаржити рішення суду першої інстанції до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 01.11.2019.

Суддя: Т.Б.Київська