Дата документу 30.10.2019 Справа № 937/7508/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 937/7508/19Головуючий у 1-й інстанції Міщенко Т.М.
Пр. № 22-ц/807/3342/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку та визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1-2), в якому просила на підставі державного акту про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 600,14 кв. м від 22 червня 2000 року, визнати недійсними права власності ОСОБА_2 на його земельну ділянку площею 600,14 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 ; визнати незаконною державну реєстрацію земельної ділянки на ім`я ОСОБА_2

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її батька - ОСОБА_3 відкрилась спадщина, право на яку виникло тільки у неї, та яку вона прийняла в строки, передбачені законодавством. Проте, незважаючи на це, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м. Позивачка вважала, що зазначене рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і правом на його оскарження її батько не скористався, через смерть. На цих підставах просила позов задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Міщенко Т.М. (а.с. 6).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року (а.с. 9) у відкритті провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 12-14) просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (а.с. 16).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 17-18).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08 жовтня 2019 року (а.с. 19), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 22).

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористалась.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 30 жовтня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 26-27) сторони у цій справі - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_1 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційному суду заяву (а.с.28), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутності, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала у повному обсязі та просила залишити її без задоволення.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч.1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі, керувався ст. 186 ч. 1 п. 2 ЦПК України та виходив із того, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку площею 600,4 кв. м по АДРЕСА_1 та визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки з тих же підстав, по якому ухвалене рішення, яке набрало законної сили, повторне звернення із даним позовом є неможливим та суперечить нормам процесуального права.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є обґрунтованою та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувала цивільна справа ЄУН № 320/3402/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м по АДРЕСА_1 з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, про визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки, про стягнення судових витрат. Вказаний позов рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 16.07.2019 залишено без задоволення. Дане рішення набрало законної сили 16 серпня 2019 року (а.с. 7-8).

Сторонами у справі були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Предметом позову - право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м по АДРЕСА_1 . Підставою позову є користування земельною ділянкою ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.

10.09.2019 ОСОБА_1 повторно подала до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку та визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки у цій справі (а.с.1-2).

До відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Таким чином, однією із засад цивільного процесу є положення про те, що з конкретним позовом до суду можна звертатися лише один раз.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку площею 600,4 кв. м по АДРЕСА_1 та визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки з тих же підстав, по якому ухвалене рішення, яке набрало законної сили, суд першої інстанції правильно вважав, що повторне звернення із даним позовом є неможливим та суперечить нормам процесуального права, та правильно відмовив у відкритті провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі на підставі ст. 186 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про нетотожність сторін, предмету та підстав двох вищезазначених позовів у цій справі та у справі ЄУН № 320/3402/16-ц ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, спростовуються матеріалами цієї справи та не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

За змістом ст. 367 ч. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України у цій справі, відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані.

Будь-які описки в ухвалі суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження на теперішній час у цій справі, не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом цієї правильної ухвали по суті за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача, а можуть бути виправлені судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи в порядку ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с.3), в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 12, 81-82,89, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 30.11.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.