Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 233/4198/18

провадження № 61-11971св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Ігнатенка В. М., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Веліс»,

третя особа: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовсуновської Світлани Олександрівни на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року у складі судді Бєлостоцької О. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Мальованого Ю. М., Соломахи Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» (далі - ПрАТ «АПК-Інвест») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Веліс» (далі - ФГ «Веліс»), третя особа: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю).

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради, відповідно до якого позивачу в оренду строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га.

Позивач виконує умови договору, використовує земельну частку (пай) та сплачує на користь ОСОБА_1 орендну плату.

31 липня 2018 року позивачу стало відомо про наявність договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс», який зареєстровано 21 березня 2018 року Костянтинівською державною районною адміністрацією Донецької області, який на теперішній час розірвано.

На думку позивача, є підстави визнання договору між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс» недійсним, оскільки він суперечить вимогам діючого законодавства та порушує права позивача як орендаря, оскільки був укладений під час дії іншого договору оренди від 01 лютого 2014 року.

Відповідач не повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення йому земельної ділянки в натурі, чим порушив пункт 1 договору від 01 лютого 2014 року.

03 жовтня 2018 року ПрАТ «АПК-Інвест» отримало від ОСОБА_1 лист-повідомлення про припинення орендних відносин з посиланням на те, що останній має намір самостійно обробляти виділену йому земельну ділянку, чим відповідач порушив пункт 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю), за яким у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 протиправно вчинив односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладання договору оренди, чим порушив законні інтереси позивача як орендаря земельної ділянки.

На підставі викладеного, змінивши предмет позову, ПрАТ «АПК-Інвест» просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,5767 га, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс»; визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :35:000:0111, площею 3,5767 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :35:000:0111, площею 3,5767 га) в запропонованій редакції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий № :35:000:0111, площею 3,5767 га, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс», право оренди за яким зареєстровано 21 березня 2018 року.

Визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :35:000:0111 площею 3,5767 га на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав - з 23 лютого 2018 року,

- зазначивши в пункті 1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 3,5767 га кадастровий номер :35:000:0111, яка розміщена на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь : рілля 3,5767га;

- виклавши перший абзац пункту 2.2 договору - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку, починаючи з 23 лютого 2018 року орендну плату (в розрахунку на одну ділянку) у розмірі 8710 грн. Орендна плата, визначена відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати, встановленої в договорі оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, яка складала 4823,53 грн»;

- виклавши перший абзац пункту 2.3 : договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 20 лютого 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладення договору оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс», право оренди за яким було зареєстровано 21 березня 2018 року, у період дії іншого чинного договору оренди від 01 лютого 2014 року суперечить частині першій статті 95 ЗК України, статтям 25, 27 Закону України «Про оренду землі» та порушує права позивача як орендаря, які підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.

При цьому, місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, оскільки під час укладення цього договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 , як передбачено пунктом 2.3 договору, висловив волевиявлення на переукладення договору оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах, у випадку виділення йому земельної ділянки в натурі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Бовсуновська С. О. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідили і не надали належної правової оцінки доказам у справі. Вказує, що договір оренди паю та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди паю предметом договору є пай, а сторонами - власник сертифіката на цей пай та його орендар.

Згідно із пунктом 1.1 договору оренди паю та пункту 1 акту приймання - передачі паю, укладених 01 лютого 2014 року між сторонами, вбачається, що предметом цього договору та акту є земельна частка (пай) розміром 4,65 умовних кадастрових га, а не земельна ділянка з кадастровим номером :35:000:011, площею 3,5767 га.

Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що виділення земельної ділянки в натурі є умовою припинення договору оренди паю, тому з моменту виділення належної ОСОБА_1 земельної ділянки у натурі (на місцевості) та реєстрації ним 23 лютого 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права власності на таку земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди паю, утратив чинність, а укладений між сторонами договір оренди паю є припиненим. Отже відсутня потреба в його додатковому розірванні, про що вбачається також з пункту 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, за яким зобов`язання сторін за укладеним договором оренди земельної частки (паю) припиняються відповідно до чинного законодавства та належна відповідачу на праві власності земельна ділянка підлягає поверненню.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «АПК-Інвест» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Позивач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції встановлено виділення відповідачем в натурі земельної ділянки площею 3,5767 га, кадастровий номер :35:000:0111, саме на основі земельної частки (паю), яка була передана позивачу 01 лютого 2014 року на підставі укладеного між сторонами договору та акту приймання - передачі та яка не вибувала із користування ПрАТ «АПК-Інвест».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області від 23 грудня 1996 року № 650 затверджено вартість і розмір в умовних кадастрових гектарах земельної частки (паю) для видачі сертифікатів в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Червона зірка» Костянтинівського району.

01 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до пунктів 1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років.

Сторони узгодили розмір орендної плати - 4 823,53 грн та її виплату два рази на рік - у червні та грудні поточного року.

Відповідно до пункту 2.3 договору оренди земельної частки (паю), у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством.

Договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 110 від 20 лютого 2014 року.

01 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» підписано акт приймання -передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 01 лютого 2014 року.

Згідно з розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області від 15 вересня 2014 року № 330, з урахуванням змін відповідно до розпорядження від 19 лютого 2018 року № 94, ОСОБА_1 надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку з кадастровим номером :25:000:0111, загальною площею 3,5767 га.

23 лютого 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :35:000:0111, площею 3,5767 га.

21 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс» укладено договір оренди землі № 3/18, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,5767 га, у тому числі: ріллі - 3,5767 га, кадастровий номер :35:000:0111, строком на 7 років.

Пунктом 43 цього договору передбачено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру, право оренди на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :35:000:0111, площею 3,5767 га, 21 березня 2018 року зареєстровано за ФГ «Веліс».

19 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ФГ «Веліс» розірвали договір оренди землі від 21 березня 2018 року № 3/18, про що уклали додаткову угоду.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 08 жовтня 2018 року зареєстроване припинення права оренди ФГ «Веліс» відносно земельної ділянки, кадастровий номер :35:000:0111.

Листом від 21 вересня 2018 року, який отримано ПрАТ «АПК-Інвест» 03 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 повідомив позивача про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :35:000:0111, про відсутність у нього наміру переукладати договір оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки, зважаючи на те, що він має намір обробляти належну йому земельну ділянку самостійно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У справі встановлено, що позивач уклав договір оренди з ОСОБА_1 , як з власником сертифікату на право на земельні частки (паї). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю, що відповідає пункту 17 РозділуX «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання ОСОБА_1 вказаного державного акту на право приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , слід вважати припиненим.

При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167сво06.

За таких обставин необґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що укладення договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :35:000:0111, між ОСОБА_1 та ФГ «Веліс», право оренди за яким було зареєстровано 21 березня 2018 року, суперечить частині 1 статті 95 ЗК України, статтям 25, 27 Закону України «Про оренду землі» та порушує права позивача, як орендаря.

При цьому судами залишено поза увагою, що статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.

Також необхідно приймати до уваги, що 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ФГ «Веліс» розірвали договір оренди землі від 21 березня 2018 року № 3/18, про що уклали додаткову угоду.

Посилання в касаційній скарзі ПрАТ «АПК-Інвест» про те, що сам факт оформлення державного акту на право власності на землю автоматично не припиняє дію раніше укладеного їх власником договору оренди земельного паю, а такий договір підлягає переукладенню є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «АПК-Інвест» про те, що в порушення вимог земельного законодавства після набуття права власності на земельну ділянку орендодавець не повідомив протягом одного місяця про набуття такого права, не заслуговують на увагу, оскільки неповідомлення орендаря про набуття орендодавцями права власності на земельну ділянку не впливає на зміну юридичного статусу земельної ділянки та його наслідки.

Посилання позивача на факт оплатного користування ним спірною земельною ділянкою після оформлення ОСОБА_1 державного акту на право власності на неї свідчить лише про наявність позадоговірних стосунків між сторонами.

За таких обставин суди зробили також необґрунтований висновок і про те, що наявні правові підстави для визнання договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 переукладеним на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :35:000:0111, площею 3,5767 га, на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю).

Таким чином, суди попередніх інстанцій, порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, зробили неправильний висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бовсуновської С. О., підлягає задоволенню, а тому сплачений відповідачем судовий збір у сумі 2 643 грн за подання апеляційної скарги та сплачений судовий збір у розмірі 7048 грн за подання касаційної скарги, а всього - 9 691 грн підлягає стягненню з ПрАТ «АПК-Інвест» на користь відповідача.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовсуновської Світлани Олександрівни задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Веліс», третя особа: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на користь ОСОБА_1 9 691 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто одну) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

В. М. Ігнатенко

Є. В. Коротенко

В. П. Курило