"11" квітня 2019 р. Справа № 363/4273/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Чіркова Г.Є.,

при секретарі: Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, стягувач ТОВ «Управління капітального будівництва»,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 щодо прийняття постанови від 28 вересня 2018 року про накладення на неї штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 1700 грн.

На обґрунтування своїх вимог вказала, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року задоволено позов ТОВ«Управління капітального будівництва» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. Вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «УКБ» гаражем №17, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити приміщення даного гаражу. 13 вересня 2017 року Вишгородським районним судом видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця від 06 червня 2018 року відкрито виконавче провадження. Зазначила, що до відкриття виконавчого провадження не займала вказаний гараж і не зберігала у ньому своє майно. 14 вересня 2018 року державний виконавець Ємельянова І.О. прибувши за місцем виконання рішення у присутності понятих встановила, що ключі від гаражу знаходяться у ОСОБА_3, а тому в своїх діях не вбачає жадних ознак умисного невиконання судового рішення. В подальшому постановою головного державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2С від 28 вересня 2018 року накладено штраф за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн. Вказану постанову вважає незаконною та необґрунтованою, у звязку із чим просить, визнати її неправомірною та скасувати.

В суді ОСОБА_1 скаргу підтримала, просила про її задоволення з викладених у скарзі підстав.

Представник Вишгородського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області проти скарги заперечив, зазначив, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог Законодавства України.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступного.

Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, позов ТОВ «Управління капітального будівництва» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном задоволено та вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем №17, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а, шляхом зобовязання ОСОБА_5 звільнити вказане приміщення гаражу.

На підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом 13 вересня 2017 року видано виконавчий лист. 06 червня 2018 року головним державним виконавцем Мовчун Т.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56534194, якою зобовязано ОСОБА_1 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

03 липня 2018 року ОСОБА_1 подано до Вишгородського районного відділу ДВС лист, згідно якого остання повідомила, що гараж № 17, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34 до відкриття виконавчого провадження не займала і на теперішній час не займає. Стягувач, звертаючись до ВДВС, жодних доказів на підтвердження факту зайняття нею вказаного гаражу не надав. За таких обставин вважає, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення з неї виконавчого збору.

14 вересня 2018 року виходом державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 за місцем виконання судового рішення зі слів боржника було встановлено, що ключі від гаражу № 17, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а та належить на праві власності ТОВ «Управління капітального будівництва» знаходяться у її матері ОСОБА_3, яка є орендарем даного гаража. Доступ до гаражного приміщення ОСОБА_1 не надала, стверджувала, що не є власником і орендарем даного приміщення. Зі слів ОСОБА_3 боржник ОСОБА_1 інколи користується гаражем з її дозволу про, що було складено відповідний акт.

28 вересня 2018 року головним державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн. та зобовязано виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Того ж дня головним державним виконавцем винесено вимогу, згідно якої зобовязано виконати рішення суду до 10 жовтня 2018 року. 10 жовтня 2018 року на 10 год. 00 хв. м. Вишгород, вул. Шолуденка, 6 каб. 6 надати підтверджуючий документ про виконання рішення суду чи повідомити відділ ДВС заявою про виконання та для здійснення виїзду державному виконавцю за участю понятих та в присутності сторін по справі за місцем виконання рішення суду в с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а гараж № 17 для складання відповідного акту про виконання. В разі невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця до боржника ОСОБА_7 буду прийняті примусові міри шляхом накладення арешту в подвійному розмірі, тобто 3400 грн.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору, як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин,передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи скаргу, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 129 Конституції України обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання в тому числі фізичними особами, а невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Водночас посилання на неможливість виконання судового рішення на вимогах Закону не ґрунтується.

Частиною ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За таких обставин закінчення виконавчих дій в цій справі призвело б до безпідставного ухилення боржників від виконання рішення суду і порушення прав стягувача, що є неприпустимим і вимогам Закону не відповідає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Вимоги Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобовязують державу Україну, серед інших заходів щодо виконання рішень Суду, змінити судову практику і дотримуватися тлумачення ЄСПЛ норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржниці зводяться до того, що вона не погоджується із самим рішенням суду ухваленим на користь стягувача де вона виступає боржником і повинна звільнити приміщення гаражу №17, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а.

Суд не може погодитися з такими доводами скарги, оскільки їх прийняття означало б невілювання суті ухваленого рішення суду й спростувало б саму суть судового захисту порушених прав стягувача.

За таких обставин, суд вважає, що з точку зору ст. 6 Конвенції, яка регламентує право особи на справедливий суд, остаточне і обовязкове до виконання рішення суду не може лишатися не виконаним. Доводи скарги на вказаних вище вимогах Закону не ґрунтуються і їх задоволення призведе до порушення права особи на справедливий суд.

Відтак дії головного державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 є правомірними. Порушення прав скаржника судом не виявлено.

За таких обставин порушених прав чи свобод скаржниці, які б підлягали захистові, судом не виявлено, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись статтями 260, 447, 451 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні скарги відмовити.

Повний текст ухвали складено 15 квітня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя