Номер провадження: 22-ц/813/1844/19
Номер справи місцевого суду: 520/9320/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 П ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицької О.Ю. не з`явились,

переглянувши справу №520/9320/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , за участю третьої особи державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицької Олени Юліанівни про визнання договору довічного утримання недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 квітня 2018 року у складі судді Калініченко Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 8 серпня 2017 року до суду з вищевказаним позовом, вказала, що з 1996 року є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; квартиру у власність набула в порядку приватизації, в квартирі зареєстрована з 1987 року, але фактично проживала з чоловіком в житловому будинку АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_6 з сім`єю проживає в квартирі тривалий час з її згоди, за домовленістю доглядав за квартирою, надавав їй кошти на утримання житла та комунальні послуги. Після смерті чоловіка залишилась одна. 4 травня 2017 року склала на користь ОСОБА_6 заповіт, а 14 липня 2017 року підписала договір довічного утримання. Оскільки мала лише намір заповісти ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 , тому зазначає, що 14 липня 2017 року договір довічного утримання підписала помилково. Позивач ОСОБА_1 після уточнення 27 листопада 2017 року вимог просила з посиланням на частину 3 статті 203, частину 1 статті 215, частину 1 статті 229 ЦК України визнати з підстав помилки недійсним договір довічного утримання, укладений між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю. 14 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №2-726 (т.1. а.с.2-8, 85-90, пояснення 154-159).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2017 року відкрито провадження у справі (т.1. а.с.30).

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав; зазначивши, що позивач не надала доказів укладення договору довічного утримання під впливом помилки (т.1 а.с.46-50).

Третя особа державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицька О.Ю. зазначила, що при посвідченні договору довічного утримання за реєстровим №2-726 від 14 липня 2017 року діяла відповідно до норм діючого законодавства (т.1 а.с.39-40).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог (т.1 а.с.193-198).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2018 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2018 року справу призначено до розгляду.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.205-213).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у безпідставності з`ясування виконання договору довічного утримання, у не встановленні обставин укладення договору, у не застосуванні положень частини 3 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України, у відсутності доказів того, що позивач потребувала догляду та сторонньої допомоги відповідача, у неправильності оцінки доказів тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судового рішення без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має з 16 вересня 1987 року реєстрацію місця проживання за адресом: квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9, 13-14).

Квартира АДРЕСА_3 загальною АДРЕСА_4 належала ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 листопада 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження від 29 листопада 1996 року №85499 органу приватизації; державна реєстрація права власності проведена бюро технічної інвентаризації 3 січня 1997 року (т.1 а.с.12).

9 серпня 1995 року ОСОБА_1 , 1936 року народження, уклала шлюб з ОСОБА_7 , 1936 року народження (т.1 а.с.9зв).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має з 26 березня 2010 року реєстрацію місця проживання за адресом: будинок АДРЕСА_5 (т.1 а.с.29).

ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 передала ОСОБА_6 та його сім`ї у тимчасове користування у 2009 року, дане не є спірним, сторонами підтверджується.

4 травня 2017 року ОСОБА_1 склала Заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за змістом якого все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати по закону та на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт посвідчено 4 травня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстровано в реєстрі за №2276. Заповіт містить власноручно вчинений заповідачем запис: «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно», підпис, в тому числі й шляхом написання « ОСОБА_1 » (т.1 а.с.51).

14 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено Договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_6 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати та підсобних приміщень загальною площею 30,6 кв.м житловою площею 16,6 кв.м; за яким ОСОБА_6 зобов`язався довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її їжею, ліками, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні зазначену в цьому договорі квартиру, зобов`язуючись надавати їй право довічного мешкання у вищевказаній квартирі, яка відчужується; виконувати дрібний ремонт квартири згідно з існуючим Переліком робіт, що належить до дрібного ремонту квартир, затвердженим у порядку, встановленому чинним законодавством; вартість матеріального забезпечення (їжа, одяг, необхідна допомога, ліки, оплата по комунальним послугам) встановлена сторонами в розмірі 1000 грн. на місяць з урахуванням індексації. Договір посвідчено 14 липня 2017 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2-726. Договір містить власноручно вчинені сторонами підписи, в тому числі й шляхом написання « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 » (т.1 а.с.10-11).

За умовами Договору довічного утримання, посвідченого нотаріусом Савицькою О.Ю. 14 липня 2017 року за реєстровим №1-726, сторони у присутності нотаріуса:

стверджували одна одній, що: розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного чи удаваного правочину; кожний із них не обмежений в праві укласти правочини; вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю, частково); вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; вони вільно володіють українською мовою (п.14 Договору);

свідчили, що текст цього документу ними уважно прочитаний, жодних технічних, логічних помилок не виявлено (п.15 Договору);

стверджували, що це договір, що відповідає їх волевиявленню, прочитаний і схвалений ними до його посвідчення, жодних нез`ясованих питань у них немає (п.21) (т.1 а.с.10-11).

ОСОБА_1 фактично проживала в житловому будинку АДРЕСА_2 , 31/50 частка якого належала її чоловіку ОСОБА_7 , та після смерті останнього була успадкована нею, що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину, виданим 26 грудня 2008 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-4377, на підставі якого за ОСОБА_1 28 січня 2009 року було зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 31/50 частка житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1 а.с.272-273, т.2 а.с.40-41).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 15 вересня 2017 року право приватної спільної часткової власності на 31/50 частку житлового будинку АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. 15 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1014 (т.2 а.с.40-41).

За змістом Довідки від 22 вересня 2017 року №3132 КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (м. Дніпро), виданої ОСОБА_11 , 1963 року народження, ОСОБА_1 з 15 вересня 2017 року проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_6 (т.1 а.с.69).

ОСОБА_1 посилається на ОСОБА_11 як на свою знайомою.

В якості свідка в суді першої інстанції допитано ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.1 а.с.171-191).

Судом першої інстанції відповідно до обставин, що обґрунтовували вимоги і заперечення учасників справи, розглянуто між сторонами правовідносини, врегульовані частиною 1 статті 203, частинами 1,3 статті 215, частиною 1 статті 229 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки). ОСОБА_1 заявлені нею позовні вимоги про визнання недійсним укладеного з ОСОБА_6 договору довічного утримання обґрунтовано наявністю помилки (ч.1 ст.229 ЦК), судом першої інстанції справу розглянуто із застосуванням до спірних правовідносин правової норми частини 1 статті 229 ЦК України, яка передбачає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, відтак, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд виходить з частини 1 статті 229 ЦК України як правової норми заявлених вимог про визнання правочину (договору довічного утримання) недійсним.

Так, частиною 1 статті 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Правочин, укладений внаслідок помилки, належить до оспорюваних правочинів. Як правило, позивачем виступає особа, яка діяла під впливом помилки. Основним наслідком визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок помилки, є двостороння реституція повернення сторін до первісного стану.

Спірним є договір довічного утримання.

У сенсі положень статті 744 ЦК України договір довічного утримання є одностороннім, за цим договором лише одна особа набувач наділена обов`язками, а відчужував лише правами. Цей договір є оплатним, оскільки набувач набуває за цим договором майно у власність, а відчужував необхідне утримання у вигляді певних матеріальних благ та послуг, при цьому вартість переданого відчужувачем майна, як правило, не може бути еквівалентною вартості переданого відчужувачу утримання. Договір довічного утримання не має визначеного строку дії, тому розмір утримання залежить від тривалості життя відчужувача, якщо договір не буде розірвано з інших підстав, передбачених законом. Майно, що відчужується, може бути нерухомим або рухомим, що має значну цінність.

Відповідно до визначеної статтю 745 ЦК України форми договору договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Особливістю договору довічного утримання (догляду) є припинення договору довічного утримання (догляду) з підстав: 1) розірвання договору за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; чи на вимогу набувача; 2) зі смертю відчужувача.

Зібрані в справі докази вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знайомі близько десяти років, ОСОБА_6 з сім`єю проживав з 2009 року в належній ОСОБА_1 на праві приватної власності однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , в той час як сама ОСОБА_1 проживала в належному на праві власності її чоловіку ОСОБА_7 житловому будинку АДРЕСА_2 , що після смерті чоловіка ОСОБА_7 був нею у 2008 році успадкований.

ОСОБА_1 не вперше була у нотаріуса; так, вона у 2008 році оформлювала спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 на 31/50 частку житлового будинку АДРЕСА_2 ; 4 травня 2017 року складала заповіт на користь ОСОБА_6 ; 14 липня 2017 року укладала з ОСОБА_6 договір довічного утримання, за яким передала у власність квартиру АДРЕСА_1 ; 15 вересня 2017 року укладала з ОСОБА_14 договір дарування 31/50 частки житлового будинку АДРЕСА_2 тощо.

За таких обставин, посилання на те, що внутрішня воля ОСОБА_1 при укладенні договору довічного утримання співпадала з волевиявленням та була спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи, з огляду на наявні факти в їх сукупності не може бути прийнято судом як доведене.

Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. ОСОБА_1 ж не обгрунтувала, які ж саме фактичні обставини були нею особисто неправильно сприйняті, що вплинуло на її волевиявлення укласти договір довічного утримання.

Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Обставини (факти), якими ОСОБА_1 обґрунтовує помилку, не доводять помилку ОСОБА_1 щодо природи правочину довічного утримання, прав ОСОБА_1 та обов`язків ОСОБА_6 за цим договором.

В справі відсутні докази на спростування направленості волевиявлення ОСОБА_1 на укладення саме договору довічного утримання з відчуженням конкретного нерухомого майна як то однокімнатної квартири, якою ОСОБА_6 за згоди ОСОБА_1 по найму користувався близько десяти років.

ОСОБА_1 не обґрунтовує недійсність договору недотриманням нотаріусом вимог порядку вчинення нотаріальних дій, відтак, слід виходити з того, що все прописане в договорі було прочитано, їй зрозуміло та бажано на час посвідчення договору.

ОСОБА_1 не зазначає, які ж саме фактичні обставини неправильно нею були сприйняті, що спотворило її справжню волю, за відсутності яких обставин можна було б вважати, що правочин довічного утримання не був би вчинений.

Право ОСОБА_1 на довічне безкоштовне користування квартирою, проживання в квартирі тощо їй гарантовано і договором, і законом та ніким не обмежено. Бажання на даний час по іншому розпорядитися квартирою не є підставою для визнання правочину недійсним, так як це не є помилкою у розумінні частини 1 статті 229 ЦК України щодо обставин, які мають істотне значення, а саме помилкою щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін тощо, помилка щодо мотивів правочину істотного значення не має.

Оцінка зібраних у справі доказів вказує на відсутність підстав для визнання договору довічного утримання вчиненим під впливом помилки.

Доводи апеляційної скарги не приймаються. Висновок суду першої інстанції про відмову в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги про визнання договору довічного утримання недійсним на підставі частини 1 статті 229 ЦК України як правочину, вчиненого під впливом помилки, є правильним.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не довела обставини недійсності укладеного нею договору довічного утримання, правові підстави для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , за участю третьої особи державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицької Олени Юліанівни про визнання договору довічного утримання недійсним залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков