Справа № 766/3043/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання договорів позики недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.01.2015 року він надав у борг ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 16 000доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 01.03.2015 року, про що складено розписку. У встановлений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернув.

На підставі ст. ст. 526, 530, 533, 1046,1049,1050 ЦК України просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики від 29.01.2015 року у розмірі 16 000доларів США та понесені судові витрати.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на ту обставину, що 07.07.2014 року між ОСОБА_7 , його матір`ю, та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від ОСОБА_7 в борг кошти в сумі 5 000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 08.08.2014 року, про що було складено розписку.

В зазначений термін відповідач борг не повернув та 23.08.2014 року уклав договір позики з ОСОБА_7 , відповідно до умов якого отримав у борг 2 000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 23.07.2015 року, про що було складено розписку.

Однак, у встановлені розписками строки відповідач грошові кошти не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина, яку він прийняв, спадкування здійснювалось за заповітом.

Після прийняття спадщини та оформлення документів він повідомив ОСОБА_4 , що є спадкоємцем ОСОБА_7 та правонаступником кредитора за договором позики від 07.07.2014 року та від 23.08.2014 року та вимагав повернути борг, однак ОСОБА_4 грошові кошти не повернув.

З урахуванням збільшення позовних вимог, на підставі ст. ст. 526, 530, 533, 1047,1050, 1216, 1218, 1269 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики від 29.01.2015 року у розмірі 16 000доларів США, заборгованість за договором позики від 07.07.2014 року у розмірі 5 000 доларів США, заборгованість за договором позики від 23.08.2014 року у розмірі 2 000 доларів США та понесені судові витрати, в сумі 16 466,81 грн., з яких: 6 466,81 грн. сплачений судовий збір, 10 000,00 грн. витрати на правову допомогу.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання договорів позики недійсними, посилаючись на ту обставину, що він перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_3 Останній попросив його скласти розписки задля відстрочення сплати грошових коштів за іншими грошовими зобов`язаннями, а фактично боргові розписки є безгрошовими та ОСОБА_3 його навмисно ввів в оману з метою подальшого стягнення грошових коштів в судовому порядку.

З огляду на викладене вище, на підставі ч.3 ст.215, ст. ст. 230, 1051 ЦК України просить суд визнати недійсними договори позики від 29.01.2015 року, від 07.07.2014 року та від 23.08.2014 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.03.2018 року вимоги за зустрічним позовом об`єднанні в одне провадження з первісним позовом.

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням збільшення підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач за первісним позовом в останнє судове засідання не з`явився, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у зустрічному позові, в задоволенні первісного позову просив відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у зустрічному позові, в задоволенні первісного позову просив відмовити.

Третя особа та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_5 було подано до суду письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, в яких зазначила, що первісні позовні вимоги з урахуванням збільшення позовних вимоги не визнає, також пояснила, що зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що він склав боргові розписки за проханням ОСОБА_3 задля відстрочення сплати грошових зобов`язань за іншими борговими розписками з іншими особами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно до письмової розписки від 29.01.2015 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в борг в сумі 16 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.03.2015 року, про що видав письмову розписку (а.с. 224).

Згідно до письмових розписок від 07.07.2014 року та від 23.08.2014 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в борг в сумі 5000 доларів США та 2000 доларів СШ, які зобов`язався повернути відповідно не пізніше 08.08.2014року та 23.06.2015року, про що видав письмові розписки (а.с. 222-223).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Херсонській області(а.с.69).

Спадщину після смерті ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим заповітом від 27.03.2015року, прийняв її син ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі від 04.01.2016року за № 58448854 (а.с.72).

Згідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зміст власноручно написаних ОСОБА_5 письмових розписок про отримання грошових коштів від ОСОБА_7 та ОСОБА_3 свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у них зобов`язання про їх повернення, тому невиконання ОСОБА_4 грошових зобов`язань за договором позики у встановлені строки свідчить про порушення ним прав позивача, яке підлягає судовому захисту.

В силу положень ст.204 ЦК України договір позики укладений між сторонами є правомірним та чинним тому підлягає виконанню сторонами

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 23 000 доларів США( 16 000 + 5000 +2000 = 23 000 доларів США).

Відповідно до висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/ 16ц від 16.01.2019 року, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду у відповідності до приписів ч.4 ст. 263ЦПК України.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання договорів позики недійсними, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що не отримував грошових коштів за даними договорами, а письмові розписки написав на прохання ОСОБА_3 , який ввів його в оману.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 9 віл 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обман. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Саме такий правовий висновок Верхового Суду викладений в постанові від 14.03.2019 року (справа № 755/3903/17.)

Згідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на час укладення договорів позики ОСОБА_4 був ознайомлений з їх змістом і наслідками порушення зобов`язань за цими договорами, оскільки власноруч склав боргові розписки на підтвердження укладення опорюваних договорів позики. Належність підпису ОСОБА_4 ним як і сам факт складення боргових розписок не оспорювався.

Позивачем за зустрічним позовом не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого ним правочину; що їх наявність таких обставин не відповідає його волі перебувати у відносинах, породжених правочином; що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину обставин.

За таких обставин, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

З урахуванням закріпленого в ст. 141 ЦПК України принципу пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, понесені ОСОБА_3 судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 в розмірі 16 466, 81 грн., з яких 6 4466,81 грн. - сплачений судовий збір та 10 000 грн. - витрати на правову допомогу.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 204, 215, 230,1046-1049, 1216-1218 ЦК України, керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість за договорами позики у розмірі 23 000 доларів США, що станом на 17.10.2019 року еквівалентно 571 090 грн., з яких 16000 доларів США заборгованість за договором позики від 29.01.2015 року, 5 000,00 доларів США заборгованість за договором позики від 07.07.2014 року, 2 000, 00 доларів США заборгованість за договором позики від 23.08.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати у розмірі судовий збір у розмірі 16 466,81 грн., які складаються з: 6 466,81 грн. сплачений судовий збір, 10 000,00 грн. витрати на правову допомогу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання договорів позики недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2019 року.

Суддя: В.В. Прохоренко