ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5398/18 Номер провадження 22-ц/814/1786/19Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Бутенко С.Б., Кривчун Т.О.,

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача Озірської В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного сторонами договору б/н від 22 березня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного Договору є прямою безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до умов та правил надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 13 листопада 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 33 428 грн. 58 коп., яка складається з нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 20 758 грн. 12 коп., нарахованої пені в розмірі 10 602 грн. 43 коп., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 1 568 грн. 03 коп. Вказану суму заборгованості, а також судові витрати в розмірі 1 762 грн. позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

У квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість, яка станом на 09 квітня 2019 року складає 46 778 грн. 87 коп., з яких: 4 973 грн. 97 коп. заборгованість за тілом кредиту; 15 944 грн. 86 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21 816 грн. 99 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 339 грн. 29 коп. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 203 грн. 76 коп. штраф (процентна складова).

У прийнятті зазначеної уточненої позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» протоколь-ною ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року відмовлено /а. с. 146/.

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 22 березня 2011 року станом на 13 листопада 2018 року в сумі 31 360 грн. 55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 651 грн. 06 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 614 ЦК України, згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Не враховано його скрутний майновий стан, оскільки у 2013 році він втратив роботу. Окрім того, після смерті дружини ОСОБА_2 , він самостійно доглядає за своїм хворим сином, ОСОБА_3 , який є інвалідом ІІ групи з дитинства.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подало АТ КБ «Приватбанк», в якому, спростовуючи доводи апелянта, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За нормами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступ-ником якого, згідно статуту є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 22 березня 2011 року укладено кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно анкети-заяви відповідач своїм підписом підтвердив, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПриватБанку, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідно до зазначеного кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується письмовими доказами та не заперечується відповідачем.

Також суд вважав встановленим, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22 березня 2011 року, станом на 13 листопада 2018 року відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 33 428 грн. 58 коп., яка складається з нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 20 758 грн. 12 коп., нарахованої пені в розмірі 10 602 грн. 43 коп. Крім того, згідно вказаного розрахунку відповідачеві нараховані штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1568 грн. 03 коп. штрафу (процентна складова).

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з підстав їх доведеності в частині нарахування та стягнення заборгованості за процентами та пенею, відмовивши у стягненні штрафів, як подвійного стягненням за одне й те саме порушення.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що анкета-заява відповідача з проханням надати йому кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD від 22 березня 2011 року не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту.

Окрім того, в заяві, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом та нарахованої пені, а також штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11.03.2015.

Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 листопада 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17).

Тоді як надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 березня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, при укладенні договору із ОСОБА_1 ПриватБанк не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вказані обставини неправильно встановлені судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про наявності правових підстав для стягнення з відпові-дача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в сумі 20 758 грн. 12 коп. та нарахованої пені в розмірі 10 602 грн. 43 коп.

Окрім того, відмовляючи банку у стягненні штрафів, як подвійного стягнення за одне й те саме порушення, суд не дав оцінку тому факту, що такі штрафні санкції також не були належним чином узгоджені сторонами при у кладенні договору.

З урахуванням встановленого, судове рішення з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості належить відмовити.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого відпові-дачем за подання апеляційної скарги, підлягають стягненню на його користь з АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Бутенко С.Б.

Кривчун Т.О.