Справа № 316/1966/18
Провадження № 2/316/189/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання: Нестерової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/1966/18 провадження №2/316/189/19 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності майна, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі - позивачі), звернулися до суду з позовними вимогами до Територіальної громади м. Енергодар в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності майна, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що 01 березня 1974 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_5. За час спільного життя у них народилося двоє синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. 02 листопада 2000 року, реалізуючи своє право на приватизацію державного житлового фонду, сімя ОСОБА_2, яка складалася з чотирьох осіб ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_6 (дружина), та синів ОСОБА_3 і ОСОБА_2, приватизували квартиру АДРЕСА_1 (нині - Українська) в місті Енергодар Запорізької області на праві спільної сумісної власності. Факт приватизації квартири підтверджується копією свідоцтва №6072 від 02.11.2000 року про право власності на житло, видане ВП ЗАЕС НАЕК «Енергоатом». 14 листопада 2000 року своє право власності на квартиру всі члени родини Тарасових зареєстрували в Бюро технічної інвентаризації, що доводиться реєстраційним написом, виконаному на звороті свідоцтва про право власності на житло.

Діти подружжя ОСОБА_2, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виросли та переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Через деякий час і батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 переїхали до них. Всі члени родини отримали громадянство Російської Федерації та мешкали разом за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_2.

17 жовтня 2015 року померла ОСОБА_6. За час життя ОСОБА_6 не склала жодного заповіту. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі і з частки квартири АДРЕСА_1 (нині Українська) в місті Енергодар Запорізької області.

Будучи громадянином РФ, постійно проживаючи на території РФ, ОСОБА_1 в установлений законодавством РФ шестимісячний термін прийняв спадщину після смерті своєї дружини, а саме звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса нотаріального округу Малоярословецького району Калузької області ОСОБА_7 Їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будучи спадкоємцями першої черги по закону, написали відмову в прийнятті спадщини після смерті матері на користь батька ОСОБА_1. Вказаний факт зазначено в свідоцтві про право спадкування за законом від 19.04.2016 року, виданого нотаріусом нотаріального округу Малоярословецького району Калузької області ОСОБА_7 та зареєстроване в реєстрі за №1-1150.

Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, яка знаходилася в Україні в м. Енергодар, знаходилися не за місцем проживання ОСОБА_1, а в Україні. Зі свого боку позивачі були твердо впевнені, що у них з документами все в порядку. Влітку 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Енергодарського нотаріального округу ОСОБА_4 з проханням оформити спадщину після смерті дружини, але нотаріус звернула його увагу на те, що у нього знаходяться лише копії правовстановлюючих документів на квартиру. Де знаходяться оригінали цих документів позивачам невідомо.

Таким чином, на теперішній час, окрім як урегулювати дане питання у судовому порядку, іншого шляху у позивачів не має. Тому позивачі просять суд: припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3, встановити факт належності ОСОБА_6 1/4 частки квартири АДРЕСА_3, яка померла 17 жовтня 2015 року; визнати право спільної часткової власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3; визнати право спільної часткової власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2; визнати право спільної часткової власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_1); визнати право приватної власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_1) у порядку спадкування після дружини ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2015 року.

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження в даній справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяві (а.с.24).

Ухвалою суду від 26.12.2018 року строк проведення підготовчого провадження продовжений (а.с.34).

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 07.02.2019 року, до розгляду прийнята заява позивачів про збільшення позовних вимог, відповідачу наданий строк для надання відзиву на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.50).

Ухвалою суду від 01.03.2019 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду (а.с.59).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, за участі представника ОСОБА_8, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_8 надала письмову заяву, якою просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача: територіальної громади в особі Енергодарської міської ради Запорізької областібудучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву стороною відповідача не надано.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 1974 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_8) ОСОБА_5, що доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8).

За час спільного життя у них народилося двоє синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-10).

02 листопада 2000 року, реалізуючи своє право на приватизацію державного житлового фонду, сімя ОСОБА_2, яка складалася з чотирьох осіб ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_6 (дружина), та синів ОСОБА_3 і ОСОБА_2, приватизували квартиру АДРЕСА_1 (нині Українська) в місті Енергодар Запорізької області на праві спільної сумісної власності. Факт приватизації квартири підтверджується копією свідоцтва №6072 від 02.11.2000 року про право власності на житло, видане ВП ЗАЕС НАЕК «Енергоатом» (а.с.11). 14 листопада 2000 року своє право власності на квартиру всі члени родини ОСОБА_2 зареєстрували в Бюро технічної інвентаризації, що доводиться реєстраційним написом, виконаному на звороті свідоцтва про право власності на житло (а.с. 11 зворотний бік).

17 жовтня 2015 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі і з частки квартири АДРЕСА_1 (нині Українська) в місті Енергодар Запорізької області.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2015 року, а саме звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса нотаріального округу Малоярословецького району Калузької області ОСОБА_7В, що доводиться довідкою №с 74 від 27.02.2016 року (а.с.18). Їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будучи спадкоємцями першої черги по закону, написали відмову в прийнятті спадщини після смерті матері на користь батька ОСОБА_1. Вказаний факт зазначено в свідоцтві про право спадкування за законом від 19.04.2016 року, виданого нотаріусом нотаріального округу Малоярословецького району Калузької області ОСОБА_7 та зареєстроване в реєстрі за №1-1150 (а.с. 19).

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема порушене/невизнане та/або оспорюване право може бути захищене, в тому числі, й шляхом предявлення позовних вимог про визнання права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Згідно частини 4 статі 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У випадку порушення такого права, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Як вже зазначалось, право власності набувається на підставах, не заборонених законом (ст.328 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Передача квартир (будинків) у власністьгромадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, щоприймаютьсяне пізнішемісяця з дня одержання заяви громадянина і оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ст.8 Закону).

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Згідно довідки виданої Комунальним підприємством «Енергодарським бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради Запорізької області від 29.10.2018 року відповідно до паперових носіїв станом на 01.01.2013 року квартира № 02-19/282 в будинку № 22 по проспекту Будівельників в місті Енергодар була приватизована на праві спільної сумісної власності, а документами, що підтверджують право власності на квартиру є свідоцтво про право власності на житло №6072, видане ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» 02.11.2000р. (а.с.16)

Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 вказаного вище Закону, державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться в т.ч. на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статі 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, саме рішення про визнання права власності на вищевказану квартиру є належним способом захисту права позивача.

Згідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Статтею 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Між співвласниками не було ніякої домовленості щодо часток кожного з них. Також не було ніякого рішення суду щодо цього питання.

Оскільки приватизація квартири відбулася на чотирьох осіб, частка всіх співвласників повинна бути визначені як 1/4 частка.

Стаття 346 ЦК України передбачає підстави припинення права власності, а саме: право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток історії та культури; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Пунктом 2 вказаної статті передбачено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов'язковою умовою виникнення прав на нерухоме майно є їх державна реєстрація в установленому порядку.

Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (пункт 10 додатка 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за N 157/6445).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до узагальнень судової практики розгляду цивільних справ про спадкування за позовом, якщо крім особи, яка подає позов про визнання права власності на спадкове майно, не має інших спадкоємців (за законом чи заповітом), відповідачем слід притягувати відповідну раду, яка представляє інтереси територіальної громади. Інших спадкоємців не має, оскільки більш ніким не заявлено вимог про бажання отримати спадщину. На підставі цього відповідачем по позовним вимогам зазначена територіальна громада в особі Енергодарської міської ради.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності майна, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3.

Встановити факт належності ОСОБА_6 1/4 частки квартири АДРЕСА_3, яка померла 17 жовтня 2015 року.

Визнати право спільної часткової власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3.

Визнати право спільної часткової власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2.

Визнати право спільної часткової власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_1).

Визнати право приватної власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_1) у порядку спадкування після дружини ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2015 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко