Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 291/1077/16-ц

провадження № 61-33953св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року у складі судді Грека М. М. та на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма «Світанок») про витребування та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної частки (паю) площею 2,8953 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0015 на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області, яку вона успадкувала від своєї матері ОСОБА_2

Зазначала, що Відділ Держгеокадастру в Ружинському районі Житомирської області повідомив її про те, що будь-які договори, а також будь-яка інформація щодо оренди й використання вказаної земельної ділянки у відділі відсутня.

Вказувала, що їй від жителів с. Огіївка Ружинського району Житомирської області, а також від Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області стало відомо, що всі землі на території ради використовує ПСП «Агрофірма «Світанок». Два її звернення до ПСП «Агрофірма «Світанок» про повернення земельної ділянки та врегулювання питання погодження її меж в натурі (на місцевості) залишені без відповіді.

З урахування викладеного, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПСП «Агрофірма «Світанок» звільнити та повернути їй земельну частку (пай) площею 2,8953 га, що розташована на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області із цільовим призначеннням для ведення сільського товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0015.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано у ПСП «Агрофірма» «Світанок» та повернуто ОСОБА_3 земельну частку (пай) площею 2,8953 га, розташовану на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0015.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 212 ЗК України та статей 1212, 1213 ЦК України відповідач повинен повернути майно його власнику, оскільки відсутня будь-яка правова підстава, яка б надавала можливість ПСП «Агрофірмі «Світанок» використовувати належний ОСОБА_1 земельний пай.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня

2017 року апеляційну скаргу ПСП «Агрофірма «Світанок» відхилено.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_1 і не звільнив її на момент розгляду справи, то права власника земельної ділянки порушені, відтак рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про витребування та зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку є правильним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПСП «Агрофірма «Світанок», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення районного та апеляційного суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено статті 11, 215 ЦПК України в редакції 2004 року, що порушує право ПСП «Агрофірми «Світанок» на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не відповідають заявленим нею вимогам, які не було змінено до початку розгляду справи по суті.

Вказує, що в порушення вимог статтей 1, 218 ЦПК України в редакції 2004 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод текст судового рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року який був проголошений у судовому засіданні не відповідає тексту рішення, яке надійшло до ПСП «Агрофірма « Світанок», що не відповідає принципу юридичної визначеності, який є складовою частиною принципу верховенства права.

Стверджує, що суд не з`ясував, чи існує спірний об`єкт як земельна ділянка, чи існують межі земельної ділянки, чи є ця земельна ділянка визначена в натурі на місцевості межовими знаками та чи може бути витребувана спірна земельна ділянка за таких обставин.

Вказує, що ненадання до матеріалів справи документації із землеустрою на спірну земельну ділянку перешкоджає встановленню істотних для справи фактичних обставин щодо координат метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцезнаходження поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками, якими встановлюються межі земної поверхні, як межі спірної земельної ділянки.

Зазначає те, що судами не взято до уваги неодноразові пояснення представника ПСП «Агрофірма «Світанок», які надавалися ним у судових засіданнях щодо невикористання ПСП «Агрофірма «Світанок» земельної ділянки, а також, що позивач ОСОБА_1 не надала належних доказів обставин, на які вона посилається.

Вважає, що суди попередніх інстанцій помилково взяли до уваги довідку Огіївської сільської ради Ружинського районну Житомирської області від 11 квітня 2017 року № 41, оскільки відповідно до постанови Ружинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2017 року у справі № 291/794/17 сільські ради не мають компетенції видавати довідки про обробку кимось станом на певну дату певних земельних ділянок, що знаходяться на їх території, кимось обробляються станом на певну дату.

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 291/1077/16-цз Ружинського районного суду Житомирської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передану до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу

Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 грудня 2009 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 65166157 ОСОБА_1 є власником земельної частки (паю) площею 2,8953 га на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0015, яку вона успадкувала від своєї матері ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки від 16 червня 2016 року № 796/04, виданої Відділом Держгеокадастру у Ружинському районі Житомирської області, земельна ділянка площею 2.8953 га, з кадастровим номером :03:000:0015 знаходиться на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області, інформація щодо оренди та використання вище вказаної земельної ділянки у відділі відсутня.

Згідно з довідкою Огіївської сільської ради від 11 квітня 2017 року № 41 в період з 2015 року по 2016 рік земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0015 використовувала ПСП «Агрофірма «Світанок».

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 04 травня 2017 року, складеного старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області Драчуком І. С. у присутності землевпорядника Огіївської сільської ради Мазура О. М. , земельна ділянка площею 2, 8953 га, кадастровий номер :03:000:0015 належить ОСОБА_1 та знаходиться в південно-східній стороні с. Огіївка. На вказаній земельній ділянці проведено поверхневий обробіток грунту в полі, на якому проведено сільськогосподарські роботи єдиним масивом з іншими земельними ділянками, межові знаки на полі відсутні, земельна ділянка ОСОБА_1 візуально оброблена єдиним масивом ПСП « Агрофірма «Світанок».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПСП «Агрофірма « Світанок» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За правилами статті 107 ЗК Україниосновою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція) затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельних ділянок на місцевості, здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктами 4.1-4.3 Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником спірної земельної частки (паю) площею 2,8953 га на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Вказану земельну ділянку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації Відділу Держгеокадастру у Ружинському районі Житомирської області щодо спірної земельної ділянки договорів оренди укладено не було, відтак зазначена земельна ділянка використовувалася ПСП «Агрофірма «Світанок» без жодних правових підстав.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 надала суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що ПСП «Агрофірма «Світанок» самочинно зайняло її земельну ділянку та чинить їй перешкоди у користуванні нею. При цьому дії ПСП «Агрофірма «Світанок» порушують права ОСОБА_1 , отже суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано на підставі статей 152, 212 ЗК України зобов`язав ПСП «Агрофірма «Світанок» повернути самовільно зайняту земельну ділянку.

Суди дійшли до правильного висновку, що посилання відповідача на неврахування його пояснень щодо невикористання земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки пояснення сторони у судовому засіданні, не допитаної як свідка, не є доказом у справі (статей 57-59 ЦПК України в редакції 2004 року).

Довід касаційної скарги про те, що текст рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року який проголошений в судовому засіданні відрізняється від того який отримано відповідачем не може вплинути на правильність висновків судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 338 ЦПК України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіривши вказаний довід суд встановив, що в судовому засіданні 30 червня 2017 року за участю представників сторін суддею при оголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення було неправильно озвучено найменування відповідача. Проте вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення, оскільки не має значення для правильного вирішення справи.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк