Дата документу 01.03.2019
Справа № 334/6547/18
Провадження № 2/334/993/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алейнікової О.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Державний департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради Управління державної реєстрації фізичних та юридичних осіб, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Державний департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради Управління державної реєстрації фізичних та юридичних осіб, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 166 в будинку № 20 по вул. Бородінській у м. Запоріжжя.

В обґрунтування позову вказала, що їй та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 424 від 23.11.2009 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, що підтверджується витягом № 25782163 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Разом з ними в зазначеному приміщенні з 12.12.2012 року зареєстрований ОСОБА_2, який є її сином. В грудні 2013 року ОСОБА_2 зібрав всі особисті речі та виїхав на інше постійно місце проживання.

Відповідач в зазначену квартиру не повертався, участі в оплаті за комунальні послуги не приймає.

Факт не проживання відповідача та відсутність його речей в квартирі підтверджується актом № 3 від 21.01.2019 року, складеним комісією ОСББ «Бородінська-20».

Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає власникам житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним приміщенням, вони вимушені додатково нести витрати на його утримання.

В добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється.

Оскільки відповідач без поважних причин не користується спірним житловим приміщенням більш як один рік, то він втратив право користування цим житлом.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, тобто у зв'язку з відсутністю члена сім`ї власника на житловій площі понад одного року без поважних причин.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач відзиву на позов не надав.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимога наполягає, просила позов задовольнити.

Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволенні позову не заперечує.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та третій особі : ОСОБА_3 на праві приватної власності належить по Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 424 від 23.11.2009 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, що підтверджується витягом № 25782163 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується копією паспорта (а.с.7).

В спірній квартирі також зареєстрований відповідач: ОСОБА_2 син позивача, з 12.12.2012 року, що підтверджується довідкою департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 20.09.2018 року № 01-71/8787 (а.с.15).

В грудні 2013 року ОСОБА_2 зібрав всі особисті речі та виїхав на інше постійне місце проживання. З тих пір відповідач не проживає у зазначеному житловому приміщенні, не несе витрат на його утримання, намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляє, однак, добровільно виписатись із квартири відмовляється.

Факт не проживання відповідача та відсутність його речей в квартирі підтверджується актом № 3 від 21.01.2019 року, складеним комісією ОСББ «Бородінська-20».

Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, вона вимушена додатково нести витрати на його утримання.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

З'ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не проживають у будинку з 2012 року, з цього часу не несуть жодних обов'язків зі сплати комунальних послуг, не приймають участі у поточних витратах на утримання будинку, усі витрати, пов'язані з утриманням житла, несе позивач.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи, що відповідач не проживає у спірному приміщенні без поважних причин з грудня 2013 року, не несе обов'язків, щодо його утримання та залишається зареєстрованим у даній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, оскільки понад 1 рік не проживає в ньому без поважних причин, жодних зобов'язань пов'язаних з утриманням житла відповідач не несе та ним не користується, повністю припинив виконувати обов'язки, пов'язані з утриманням, оплатою житлового-комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляють.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 77-79, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Державний департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради Управління державної реєстрації фізичних та юридичних осіб, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 166 № 166 в будинку № 20 по вул. Бородінській у м. Запоріжжя.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М.Гнатюк