Справа № 175/1473/18
Провадження № 2/175/469/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бойко О.М.

з участю: секретаря судового засідання Філоненка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни, Дніпровської районної державної нотаріальної контори про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни, Дніпровської районної державної нотаріальної контори про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що він є спадкоємцем за Заповітом після смерті батька ОСОБА_2 . Рішенням суду йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі йому відповідного свідоцтва. Він, як інвалід ІІІ групи, відповідно до Закону звільнений від сплати державного мита при отриманні будь-яких документів. Однак при видачі нотаріусом документів з нього було стягнуто всі необхідні витрати по справі державного мита у загальній сумі 1 728 грн. 04 коп., що на думку позивача є порушенням Закону. Він звертався до завідувача нотаріальної контори з заявою про добровільне повернення сплачених сум, однак йому було відмовлено у такому поверненні, що спричинило йому моральну шкоду. Моральну шкоду, причинену позивачу він оцінює в 7 000,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд стягнути солідарно з Завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни, Дніпровської районної державної нотаріальної контори державного нотаріуса Матвієнко Вікторії Геннадіївни на його користь спричинену матеріальну шкоду в сумі 1 728 грн. 04 коп. та 7 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідачка також до суду не з`явилася, надавши заяву у якій повністю заперечувала проти пред`явленого позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, оскільки такий що суперечить нормам чинного законодавства, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також зазначила про можливий розгляд справи без їх участі.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного висновку.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за Заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 . Рішенням суду йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини та він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі йому відповідного свідоцтва. Разом з тим, позивач зазначив, що він, як інвалід ІІІ групи, відповідно до Закону звільнений від сплати державного мита при отриманні будь-яких документів, однак при видачі нотаріусом спадкових документів, з нього було стягнуто всі необхідні витрати по справі державного мита у загальній сумі 1 728 грн. 04 коп., що на думку позивача є порушенням Закону та визначена позивачем, як матеріальна шкода. Після чого, він звертався до завідувача нотаріальної контори з заявою про добровільне повернення сплачених сум, однак йому було відмовлено у такому поверненні, що спричинило йому також і моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 7 000,00 грн.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , підставою для відшкодування завданої йому шкоди, зазначав неналежне виконання своїх службових обов`язків державним нотаріусом, що виразилося у стягненні з нього сум державного мита, при отриманні спадщини, у загальній сумі 1 728 грн. 04 коп., оскільки він є інвалідом 3-ї групи та звільнений від сплати будь-яких коштів.

Проте, суд ставиться критично до вищевказаних посилань позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 чітко роз`яснено стосовно категорій осіб, які звільняються від сплати державного мита, що визначено п.18 ст.4 Декрету Кабінету України «Про державне мито». Разом з тим, роз`яснено, що у відповідності до зазначеного позивачем ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , статтею 7 визначений перелік осіб, які належать до інвалідів війни, а не до інвалідів Великої Вітчизняної війни», тому позивача і не було звільнено від сплати державного мита за вчинення нотаріальних дій, і така відмова була обґрунтована нотаріусом при ухваленні відповідної постанови.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи викладене, а також відсутність порушень прав позивача з вини відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди задоволенню не підлягають

З урахуванням того, що позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 137, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до Завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни, Дніпровської районної державної нотаріальної контори про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Бойко