Єдиний унікальний номер 233/4291/19 Номер провадження 22-ц/804/2816/19
Номер провадження 22-ц/804/2816/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Каліуш О.В.) у цивільній справі № 233/4291/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування посилалась на те, що вона перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», працювала на посаді інженера виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З березня 2017 року відповідач припинив виплачувати їй заробітну плату. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" в м. Лиман, куди вона особисто здала у жовтні 2017 року.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з 01 березня по 17 липня 2017 року в сумі 20263,17 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 02 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. З АТ "Українська залізниця" на користь позивачки стягнуто заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 18456, 71 грн. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування всіх обставин.

Судом не прийнято до уваги, що відповідно до рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року, відповідач фактично був позбавлений можливості забезпечувати виконання своїх зобов`язань до моменту усунення форс-мажорних обставин.

Ними була припинена виробнича діяльність на неконтрольованій території у зв`язку з втратою контролю над майном.

Висновком торгово-промислової палати від 16.01.2018 року засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання відповідачем обов`язків виплати заробітної плати і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони.

Копія довідки, яку надала позивачка не є належним доказом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 20263, 17 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18456, 71 грн., суд першої інстанції виходив із того, що така заборгованість підтверджується наданою позивачкою довідкою.

Між тим, такий висновок не відповідає встановленим обставинам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де працювала на посаді інженера. Наказом від 10.07.2017 року № 7995/ДН-ос позивач звільнена у зв`язку зі скороченням штату на підставі ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

Надана відповідачем довідка за №681 від 23.07.2019 року містить інформацію про те, що доход ОСОБА_1 за останні 6 місяців складався з нарахувань за березень 2017 року у розмірі 2271,74 грн. Сума до виплати з урахуванням утримань визначена в розмірі 1806,46 грн. Зазначена сума була виплачена позивачу, що підтверджено Відомістю на виплату грошей № 26 за березень 2017 року (копія на а.с.35).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з

розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, позивачкою по справі не надано документів, що підтверджують виконання нею службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період. Надана позивачкою довідка про заборгованість не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки в наданій відповідачем довідці зазначено,що за спірний період заборгованості по заробітній платі перед позивачкою не має. Вказані довідки містять суперечливу інформацію, а тому не можуть бути належним доказом в справі.

Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181, із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України від 12 червня 2018 року № 1827/5, від 4 липня 2018 року № 2277/5, затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила), які встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи).

Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами (пункт 1 розділу І).

Відповідно до п. 1 ч. 3 розділу ІІ Правил на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Згідно з п. 1 та п. 2 глави 4 розділу II Правил, датою документа є відповідно дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення (для актів), засідання колегіального органу (для протоколів). Дату оформляють відповідно до ДСТУ 4163-2003 цифровим або словесно-цифровим способом. Усі реквізити на документі, пов`язані з його проходженням і виконанням, датуються і підписуються. Дата документа проставляється посадовою особою, яка його візує, погоджує або затверджує. Дата зазначається нижче підпису ліворуч.

Крім того, під час реєстрації документа його дата проставляється працівником служби діловодства в лівій верхній частині документа на спеціально відведеному місці на бланку. У документах, складених не на бланку (заяви працівників, доповідні записки, довідки тощо), дата проставляється автором документа нижче підпису (пункт 3 глави 4 розділу II Правил).

У разі застосування автоматизованої системи реєстрації документів може використовуватися штрих-код. Для вихідних документів штрих-код включає реєстраційний індекс і дату документа (пункт 6 глави 3 розділу III Правил).

На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану нею роботу та того, що у період з березня по липень 2017 року їй нараховувалася заробітна плата і вона має за цей період заборгованість, нею надано довідку про нараховані суми заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року підписану заступником начальника станції Дебальцеве-Сортувальна Нагорянським Д. О. та головним бухгалтером Нечитайло Н. М. (а.с. 4).

Проте відсутні відомості щодо повноважень осіб, які їх підписали та підписи посадових осіб не завірені печаткою, а тому не можуть бути визнані допустимими доказами та не можуть бути прийнятими до уваги.

Інших будь-яких доказів в підтвердження інформації, зазначеної в довідці, не надано.

Між тим, достовірність викладеної інформації в довідці викликає сумніви, оскільки в довідці зазначена наявність заборгованості за березень 2017 року в сумі 4351,91 грн. і що заборгованість не виплачена.

Проте така інформація спростовується довідкою про доходи (а.с.34) та відомістю на виплату грошей №26 за березень 2017 року , якою підтверджено виплату позивачці заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1806,46 грн. з її особистим підписом,що не враховано в довідці про заборгованість,наданій позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 23.07.2019 № 239/2 та 681/2, за період березень - липень 2017 ОСОБА_1 нарахована заробітна плата лише за березень 2017 року у розмірі 2271, 74 грн., до виплати - 1806, 46 грн., а за період квітень - липень 2017 року нарахування не проводилися. Зазначена сума була виплачена позивачці, що підтверджено Відомістю на виплату грошей № 26 за березень 2017 року.

Ці обставини не спростовані позивачкою, а надана нею на підтвердження заборгованості неоформлена належним чином довідка не містить інформації щодо розцінки та норм праці, обліку використаного часу, тому суд безпідставно визнав довідку про доходи належним доказом.

Крім того, обставини, що у спірний період позивачка являлася на робоче місце, за нею зберігався середній заробіток за час простою, не підтверджені належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу, Журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, з підписом працівника.

При цьому, сам по собі факт звільнення ОСОБА_1 , з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини

першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Таким чином, позивачкою не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо нарахування їй заробітної плати та наявності заборгованості перед нею у зазначеному розмірі. Тому апеляційний суд зазначає, що позивачкою не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період, оскільки нею не надано доказів на підтвердження даної вимоги.

Висновок суду про задоволення позову про стягнення заборгованості по заробітній платі не є правильним, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, АТ «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться в регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яка розташована у м. Лиман Донецької області, оскільки в жовтні 2017 року були передані нею особисто, не підтверджується матеріалами справи.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ «Українська залізниця» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 , з липня 2016 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову про стягнення 18456 грн 71 коп..

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця» сплатив судовий збір в сумі 1152, 60 грн. (а.с. 52).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони

компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга задоволена, то витрати по сплаті судового збору повинні бути покладені на позивача. Однак ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати, понесені акціонерним товариством «Українська залізниця», в сумі 1152, 60 грн. мають компенсуватися за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 20263, 17 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 02 вересня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року відмовити.

Судовий збір, сплачений акціонерним товариством «Українська залізниця» при подачі апеляційної скарги, в сумі 1152, 60 грн. компенсувати товариству за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: