Провадження № 2/359/651/2019
Справа № 359/6968/18
01 квітня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Степаненко А.О.,
за участі позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення, -
04 вересня 2018 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, уточнивши яку, ОСОБА_1 просив виселити ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок ( а.с.30-31).
Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 360 087,54 грн. та судовий збір у розмірі 3334,27 грн. На підставі виконавчого листа №2/359/1589, Відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження. ОСОБА_3 не було сплачено борг, в результаті чого на підставі звіту про незалежну експертну оцінку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, дану квартиру було виставлено на електронні торги в системі СЕТАМ. Торги не відбулися, у звязку з чим, позивач направив до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області заяву про залишення за собою нереалізованого майна боржника ОСОБА_3 На підставі вказаної заяви позивачу надано Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та Постанову про передачу майна стягувача у рахунок погашення боргу. 06.07.2017 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області видано Свідоцтво про право власності та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даних документах вказано, що власником квартири №94 у будинку № 12, що знаходиться по вул. Лютнева, в місті Бориспіль Київської області є ОСОБА_1. Враховуючи, що позивач не має можливості використати своє право на користування майном, оскільки ОСОБА_3 не хоче передати належне йому майно, на телефонні дзвінки не відповідає, двері в квартирі не відчиняє, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, додатково пояснили, що відповідач подовжує проживати в квартирі, право власності на яку перейшло до позивача, користується комунальними послугами, внаслідок чого виникла заборгованість..
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, за відомим зареєстрованим місцем проживання та за вказаною в позовній заяві адресою.
Відзив, а також будь-які заяви та клопотання відповідача до суду не надходили.
Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач та його представник не заперечують.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду набуло законної сили 17.09.2015. Відомості про те, що вказане заочне рішення переглядалось в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, Бориспільським міськрайонним судом, або оскаржувалось в апеляційному порядку, відсутні. Сторонами надані гне були.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів виконавчого провадження ВП №49037989 (а.с.13-19) На підставі виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області виконавчого листа №2/359/1589, Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження та однокімнатну квартиру №94, загальною площею 30,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Лютнева, буд.12 та належить на праві власності ОСОБА_3, виставлено на електронні торги в системі СЕТАМ.

Електронні торги не відбулися, що підтверджується Протоколом №244303 від 22 березня 2017 року, Протоколом № 249545 від 13 квітня 2017 року, Протоколом № 254721 від 10 травня 2017 року (а.с. 13-15).

У звязку з чим, 25 травня 2017 року стягувача ОСОБА_1 було повідомлено про можливість залишення за собою нереалізованого майна чи відмову від його залишення (а.с. 16).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 01 червня 2017 року про залишення за собою реалізованого майна (а.с. 17), державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 06 липня 2017 року та складено Акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 06 липня 2017 року (а.с. 18-19).

Згідно Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області 06 липня 2017 року, посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з : квартири №94, що знаходиться в будинку №12 по вулиці Лютневій в місті Бориспіль Київської області, житловою площею 14,5 кв.м., загальною площею 30,0 кв.м., оскільки майно не реалізовано / електронні торги не відбулися і ОСОБА_1 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області 01 червня 2013 року за реєстровим № 2226, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 червня 2013 року, номер запису про право власності:1147375, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна :08 (а.с. 20).

Того ж дня, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 сформовано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91317672 (а.с. 21).

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

В ст. 109 ЖК України вказано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 рахуються борги за надані комунальні послуги, що підтверджується листом Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» від 18 лютого 2019 року, листом Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» від 21 лютого 2019 року (а.с. 48,51). Водночас, як встановлено дослідженням долученого до листа КПВУКГ «Бориспільводоканал» документа «Взаєморазрахунки з Абонентом» (а.с.52) він сформований на прізвище власника ОСОБА_1, а також, що нарахування послуг здійснюється за встановленим тарифом, виходячи з обєму 15,21 на однакові суми, зокрема, починаючи з дати набуття позивачем права власності на квартиру з 06.07.2017: в липні, серпні, вересні 2017 року - по 133,30грн., в жовтні, листопаді, грудні по 181,58 грн. Наведене, на думку суду, не доводить фактичне використання води, оскільки нарахування здійснюється в межах затверджених тарифів, а не за фактичними показниками обліку. Так само, нарахування вартості послуг за центральне теплопостачання, не свідчить про те, що в квартирі фактично хтось проживає та користується цими послугами.

Водночас встановлено, що відповідач в спірній квартирі не зареєстрована.

Так, відповідно до довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби України в Київській області, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24).

Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд виходить з наступного.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Водночас, к було зазначено вище, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих суду доказів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач проживає в зазначеній в позові квартирі №94 по вул Лютневій, 12 в м.Бориспіль Київської області, в тому числі отримує кореспонденцію, за вказаною адресою, а також, що відповідачем чиняться перешкоди у доступі до житла, зокрема, що позивач, взагалі, намагався потрапити до квартири та в нього виникли в цьому перешкоди, суду надано не було.

Відсутні також докази того, що позивач в порядку, визначеному ст.ст.162,168 ЖК УРСР звертався до відповідача з досудовою вимогою про укладення, розірвання, договору найму житла, в тому числі, докази того, що відповідач обізнана про набуття позивачем права власності на зазначену в позові квартиру.

При цьому судом було зясовано обізнаність позивача та його представника з їхніми правами та обовязками та розяснено наслідки вчинення та невчинення процесуальних дій, зокрема щодо обовязку доведення факту проживання відповідача в квартирі, право власності на яку перейшло до позивача та створення перешкод позивачу в реалізації права власності на вказане нерухоме майно.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст.2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у звязку з недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору (а.с.5) відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273,280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 11.04.2019.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів