Провадження № 2/761/2099/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

та позивача і її представника: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного м. Києва суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про визнання права власності. У подальшому, ухвалою суду від 28.11.2018 року було залучено Київську міську раду в якості третьої особи до участі в даній справі (далі - третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.1998 року між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Даний договір був зареєстрований цього ж дня на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» під номером 4744-А/1939. З листопада 1998 року позивач фактично проживає у вказаній квартирі.

Так, за даними КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.1998 року за ОСОБА_2, що зареєстровано в Бюро 02.10.1998 року.

Маючи намір відчужити дану квартиру позивач узгодила з відповідачем основні умови договору, разом з тим, у позивача зник оригінал правовстановлюючого документу на квартиру - договір від 01.10.1998 року, який постійно знаходився в квартирі.

У зв'язку із цим та з метою доведення свого законного володіння квартирою перед відповідачем, позивач отримала відповідну копію документу з Державного архіву м. Києва та звернулась до Департаменту з питань реєстрації Київського міської ради для реєстрації права власності на вказану квартиру. Рішенням від 07.06.2018 року №41497893 державний реєстратор ОСОБА_7 відмовив у державній реєстрації права власності на квартиру.

20.07.2018 року позивач звернулась до Державного архіву м. Києва з метою отримання оригіналу правовстановлюючого документу, який зберігається в справах архівної установи. але Державний архів м. Києва відмовив у передачі оригіналу документу.

Відповідач по справі з липня 2018 року, зважаючи на обізнаність у вищевказаних подіях і обставинах, не визнає право власності позивача на спірну нерухомість. Разом з тим, без підтвердження в судовому порядку свого права власності на нерухоме майно в даному спорі позивач буду фактично позбавлена частини своїх прав як власника квартири, а саме права на розпорядження майном. За таких умов, а також через відсутність іншого способу захистити своє права власності на нерухоме майно, позивач звертаюсь до суду для захисту свого невизнаного права власності.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що дійсно вона з позивачам розглядали можливість придбати спірну квартиру, але позивач не надала їй оригіналів правовстановлюючих документів, а тому власність ОСОБА_2 нею не визнається до належного підтвердження зворотнього.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала до суду клопотання, у якому просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у поясненнях, які містяться у матеріалах справи, просив проводити розгляд справи без присутності представника Київської міської ради та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України).

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року витребувано з Київського міського бюро технічної інвентаризації копії документів реєстраційної справи про реєстрацію права власності по квартирі АДРЕСА_1; з Державного архіву м.Києва належним чином завірену копію договору купівлі-продажу позивачкою ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 від 01.10.1998 року, що зареєстрований Товарною біржею «Українська біржа Десятинна», реєстраційний номер 4744-А/1939.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року залучено Київську міську раду в якості третьої особи до участі в даній справі.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року витребувано з Київського міського бюро технічної інвентаризації копії документів реєстраційної справи про реєстрацію права власності по квартирі №26 в будинку №5 по просп..Перемоги в м.Києві.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступні обставини справи.

01.10.1998 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого остання придбала квартиру АДРЕСА_1. Даний договір був зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» під номером 4744-А/1939.

За даними Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.1998 року за ОСОБА_2, що зареєстровано в Бюро 02.10.1998 року.

За даними інвентаризаційної справи Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №5520 на зазначену квартиру виготовлено технічний паспорт за наступними основними технічними характеристикам квартира розташована на 2 поверсі п'ятиповерхового будинку, складається з 2 кімнат, житловою площею 26,8 м.кв, загальною площею 43,0 м.кв.

Позивач зазначає, що мала намір продати дану квартиру відповідачу, проте оригіналі договору купівлі-продажу від 01.10.1998 року, який постійно знаходився в квартирі, зник.

Так, з метою доведення свого права власності на квартиру, ОСОБА_2 отримала відповідну копію документу з Державного архіву м. Києва та звернулась до Департаменту з питань реєстрації Київського міської ради для реєстрації права власності на вказану квартиру.

Рішенням від 07.06.2018 року №41497893 державного реєстратора ОСОБА_7 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру.

20.07.2018 року позивач звернулась до Державного архіву м. Києва з метою отримання оригіналу правовстановлюючого документу, який зберігається в справах архівної установи, на що отримано відмову.

Також було встановлено, що з листопада 1998 року позивач фактично проживає у вказаній квартирі, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

В той час, згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, відповідно до приписів ст. 392 ЦК України.

Як вказано в п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Основною метою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема закріплених в ст.8 є право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання гарантій кожній особі в тому числі права на повагу її житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання « вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» ( рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймачів та членів його сім'ї (рішення у справі Larkos v Cyprus від 18.02.1999 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Беручи до уваги відсутність у позивача оригіналу документа, який засвідчує її право власності та не визнання у зв'язку з цим ОСОБА_4 права власності ОСОБА_2, перевіривши наявні у матеріалах справи документи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту права власності позивача.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 328, 367, 655-657 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 211, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на об»єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 43.0 кв.м., житловою - 26.8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації і проживання АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, адреса проживання АДРЕСА_2.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст виготовлено 08.04.2019 року