Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/25491/16-ц

провадження № 61-20977св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Міністерство освіти і науки України, Державне підприємство «Інфоресурс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Гуменюк А. І., від 03 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Желепи О. В., Заришняк Г. М., Рубан С. М., від 06 лютого 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» (далі - ДП «Інфоресурс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду та вимушеного прогулу.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 20 серпня 2012 року між ним та Міністерством освіти і науки України було укладено контракт про призначення його на посаду директора ДП «Інфоресурс» строком дії з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року. Наказом Міністерства освіти і науки № 138-к від 03 квітня 2014 року «Про дострокове розірвання контракту» заявника було звільнено із займаної посади з 03 квітня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Наказом Міністерства освіти і науки № 632-К від 08 грудня 2014 року «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2» змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року, вищезазначений наказ Міністерства освіти і науки України про звільнення заявника скасовано та поновлено його на посаді директора ДП «Інфоресурс», а також стягнуто із ДП «Інфоресурс» на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 216 321, 84 грн. 02 липня 2016 року видано наказ «Про поновлення на посаді директора ОСОБА_2» № 269-к, відповідно до якого скасовано наказ Міністерства освіти і науки України № 632-к від 08 грудня 2014 року та поновлено заявника на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року. Із зазначеним наказом № 269-к позивач ознайомився 02 липня 2016 року, водночас подав заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», у якій зазначив, що до нього не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою та четвертою статті 1 вказаного Закону. Однак, перевірку згідно діючого законодавства розпочато не було, та відразу після ознайомлення із наказом про поновлення позивача на роботі 02 липня 2016 року його було ознайомлено із наказом від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2.» № 270-к за підписом заступника міністра - керівника апарату ОСОБА_5, підставою для видачі якого стало застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» за критеріями, визначеними підпунктом 8 частини другої статті 3 цього Закону. Позивач вважає, що його звільнено із займаної посади незаконно та безпідставно, з численними порушеннями норм діючого законодавства. Станом на день звернення до суду позивачу не видано трудову книжку.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України № 270-к від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2», поновити його на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року, а також стягнути з ДП «Інфоресурс» на його середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2015 року по поточну дату.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано незаконним наказ Міністерства освіти і науки України № 270-к від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2». Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року. Стягнуто з ДП «Інфоресурс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 348 518, 52 грн. Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року та у частині присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача з роботи 02 липня 2016 року було проведено з порушенням Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади»», оскільки передбачена Законом України «Про очищення влади» перевірка щодо позивача після надання ним згоди на її проведення не проводилась взагалі. Міністерством освіти і науки України при винесені наказу про звільнення ОСОБА_2 не було дотримано принципів, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року змінено у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку та розподілу судових витрат. Стягнуто з ДП «Інфоресурс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час невиконання рішення про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2015 року до 02 липня 2016 року у розмірі 111 594, 60 грн за виключенням обов'язкових податків та зборів. Стягнуто з ДП «Інфоресурс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2016 року до 03 серпня 2017 року включно у сумі 234 348, 66 грн за виключенням обов'язкових податків та зборів. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд стягуючи середній заробіток за вимушений прогул, суд не звернув увагу, що період з 23 грудня 2015 року до 02 липня 2016 року є періодом невиконання попереднього рішення суду про поновлення позивача на роботі. За вказаних обставин апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни рішення суду у частині стягнення середнього заробітку з розмежуванням сум стягнення за період невиконання рішення суду та середнього заробітку, втраченого внаслідок повторного незаконного звільнення позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У березні 2018 року Міністерством освіти і науки України подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року у частині визнання незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП «Інфоресурс» та зобов'язання Міністерства освіти і науки України поновити ОСОБА_2 на посаді директора ДП «Інфоресурс» і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Місцевий суд дійшов неправильного висновку про порушення Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

01 квітня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, ДП «Інфоресурс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду та вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Міністерства освіти і науки України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 серпня 2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України, в особі міністра ОСОБА_6, та ОСОБА_2 було укладено контракт № 43 з керівником ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2, згідно якого призначено останнього на посаду директора ДП «Інфоресурс» строком з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року (далі - контракт) (т. 1, а. с. 6-11).

Наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-1 у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків достроково розірвано контракт від 20 серпня 2012 року № 43 та звільнено ОСОБА_2 з посади директора ДП «Інфоресурс» з 03 квітня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2» у зв'язку з тим, що на час видання наказу Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-К «Про дострокове розірвання контракту» та протягом тривалого часу після цього директор ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 перебував на лікарняному, змінено дату його звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 761/1113/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 138-к про звільнення ОСОБА_2, останнього поновлено на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року, з ДП «Інфоресурс» присуджено стягнути на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 216 321, 84 грн.

Наказом Міністерства освіти і науки України № 269-к від 02 липня 2016 року «Про поновлення на посаді директора ОСОБА_2», на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 761/1113/15-ц, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2», поновлено ОСОБА_2 на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року (т. 1 а. с. 15).

Встановлено, що 02 липня 2016 року, відповідно до Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (пункт 8), ОСОБА_2 підписав заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», де відповідно до статті 4 Закону України «Про очищення влади» повідомив, що заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону не застосовуються щодо нього та надав згоду на проходження перевірки і оприлюднення відомостей щодо себе відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» (т. 1, а. с. 16).

02 липня 2016 року наказом Міністерства освіти і науки України від 02 липня 2016 року № 270-к «Про звільнення ОСОБА_2», керуючись пунктом 12 частини четвертої статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу», у зв'язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 та критеріями, визначеними підпунктом 8 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, достроково розірвано контракт від 20 серпня 2012 року № 43 та звільнено ОСОБА_2 з посади директора ДП «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року. За змістом вищезазначеного наказу № 270-к від 02 липня 2016 року підставою для звільнення ОСОБА_2 визначено пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України та службова записка директора департаменту кадрового забезпечення від 17 червня 2016 року № 5/2-588 (т. 1, а. с. 17).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України про працю підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

У положеннях пункту 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність закону.

Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті третій цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті четвертої цього Закону.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади за власним бажанням: керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» визначається Порядком проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563.

План проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 0/1025-року, містить примітку, що керівник органу або голова суду відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про очищення влади» визначає дату початку проведення перевірки у відповідному органі або суді з урахуванням строків, установлених зазначеним Законом, та необхідності завершення проведення перевірки в межах строків, установлених цим планом.

Згідно частини четвертої статті 5 Закону України «Про очищення влади» організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці 3 цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Аналогічне положення міститься у пункті 4 Порядку проведення перевірок достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 167 від 25 березня 2015 року.

Пунктом 5 Порядку проведення перевірок достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», визначено, що керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі, в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу.

На підставі статі 4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява). Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону. Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Відповідно до положень пункту 14 Порядку проведення перевірок достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті першої Закону України «Про очищення влади», в редакції, що діяла станом на липень 2016 року, відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону.

Пунктом 14-1 Порядку проведення перевірок достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», визначено, що відповідальний структурний підрозділ у разі відсутності відомостей про особу, яка підлягає перевірці, у Реєстрі роздруковує відповідну інформацію та додає її до особової.

Пунктом 15 Порядку проведення перевірок достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», передбачено, що у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 цього Порядку, керівник органу не пізніш ніж на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення особи і в той самий день надсилає до Міністерства юстиції України повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін'юсту вносяться до Реєстру.

Встановивши, що перевірка, передбачена вимогами Закону України «Про очищення влади», щодо позивача фактично була розпочата та проведена без дотримання процедури і строків перевірки відомостей щодо особи позивача, врахувавши, що наказ про звільнення позивача йому був вручений одразу після подання ним заяви, в якій останній надавав згоду на проведення перевірки, місцевий суд дійшов правильного висновку про невідповідність таких дій відповідача вищевказаним вимогам, а отже і незаконність звільнення ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності проведення переоцінки доказів щодо обставин проведення роботодавцем перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Разом з тим, доводи, на які посилається заявник, були предметом оцінки судів попередніх інстанцій під час розгляду справи, зокрема, суду апеляційної інстанції, який за результатами апеляційного перегляду справи виклав свої висновки щодо оцінки цих доводів у мотивувальній частині ухваленого судового рішення.

Місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що звільнення позивача з роботи 02 липня 2016 року було проведено з порушенням, вищенаведеного порядку, оскільки передбачена Законом України «Про очищення влади» перевірка щодо позивача, після надання ним заяви про згоду на її проведення, фактично не проводилась, а також з порушенням принципів презумпції невинуватості, індивідуалізації відповідальності, гарантування права на захист.

Висновки місцевого та апеляційного суду у цій частині підтверджено матеріалами справи та не спростовано заявником.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта