Справа № 308/9703/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.268 ЦПК України 04.04.2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 квітня 2019 року.

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 01.06.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 76 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ФМ № 102857.

В даному шлюбі народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що видано відповідне свідоцтво про народження серія І-ФМ №279214. Однак, позивач вказує, що спільне життя між нею та чоловіком не склалося постійно відбуваються непорозуміння та сварки, в результаті чого вони взагалі припинили нормальне спільне проживання та спілкування. На даний час, ведення спільного господарства не ведуть, більше двох років спільно не проживають. Неповнолітня донька проживає з нею. Позивач вказує, що примирення та збереження шлюбу між нею та чоловіком не можливе.

З огляду на вказане позивач просить суд: розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01.06.2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 76.

Позивач ОСОБА_1 на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Строк на примирення просить не надавати.

Відповідач ОСОБА_2 на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Строк на примирення просить не надавати.

Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про шлюбу 1-ФМ №102857 від 01.06.2013 рок між ОСОБА_1, дошлюбне прізвище Теслевич та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Кам»яницької сільської ради Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 76.

Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії 1-ФМ №279214, яка проживає разом з матір'ю.

На даний час шлюб носить формальний характер. Протягом тривалого часу між позивачем та відповідачем постійно відбуваються непорозуміння та сварки, в результаті чого вони взагалі припинили нормально спілкуватись, спільного побуту та господарства сторони не ведуть.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, шлюбні відносини між ними фактично припинені даний шлюб існує тільки формально.

При зверненні до суду позивач також просить визначити місце проживання дитини з матірю.

Так, відповідно до ч.1,2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що відповідач відповідно до змісту поданої заяви визнав позов повністю, тому за результатами підготовчого провадження у суду є всі підстави ухвалити рішення.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати, а їх спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з матірю.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 200, 258, 265, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб укладений 01.06.2013 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований виконкомом Кам»яницької сільської ради Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за №76 - розірвати.

Дитину ОСОБА_3, 15.11.2013 року народженн, залишити проживати разом з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (мешк. м.Ужгород, вул. Володимирська, 78/9) на користь позивача ОСОБА_1 (мешк. м.Ужгород, вул.Лобачевського, 48) сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4