ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2005/19 Справа № 214/478/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26.05.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 18.12.2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 58947,91 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2006 року, що виникла станом на 18.12.2017 року, у розмірі 55664,68 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 68 копійок), яка складається із: 34102,16 грн. ( тридцять чотири тисячі сто дві гривні 16 копійок) - заборгованість за кредитом; 5959,75 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 75 копійок) - заборгованість по процентам за користування кредиту, 15602,77 грн. (п'ятнадцять тисяч шістсот дві гривні 77 копійок) - заборгованість за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299, р/р 3111) судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та зазначив, що дійсно у 2006 році ОСОБА_2 отримала кредит, але всі кредитні кошти були повернуті вчасно, а саме до 01.03.2017 року, що підтверджено розрахунком заборгованості. Проте, 01.03.2017 року з рахунку відповідача шахрайським шляхом були використанні кошти кредитного ліміту, списані з рахунку відповідача, у тому числі за допомогою Інтернет та використання сервісу позивача «Оплата частинами». Відповідач кошти з кредитної картки не знімала, карткою не розраховувалась, сервісом «Оплата частинами» не користувалась. При неодноразових зверненнях до позивача з приводу шахрайства, повернення коштів, припинення нарахування, отримувала формальні відповіді про відсутність правових підстав для задоволення її вимог. Крім того, відповідач зверталась до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Вважає, що суд не врахував правову позицію з спірного питання.

В відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ »Приватбанк» ОСОБА_5 просив не приймати до уваги доводи апеляційної скарги. Предметом позову є стягнення боргу, тому відповідачу потрібно надати докази неотримання кредиту, проте в матеріалах справи такі докази відсутні.

Ухвалою Дніпровського апеляційної суду від 17 січня 2019 року зобов'язано позивача Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк» надати висновок службового розслідування з приводу вчинених стосовно зняття кредитних коштів з 01.03.2017 року з карткового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника відповідача - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.05.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. на картковий рахунок.( а.с. 13 анкета-заява). Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 26.05.2006 року отримала картки № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 03.2017 року ( а.с. 117).

Відповідач використовувала кредитні кошти, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотками за його користування та інші платежі, що сторонами не оспорюється. Колегією суддів встановлено, що починаючи з 01.03.2017 року зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором. ( а.с. 99-116).

Відповідно витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0000586, ОСОБА_2 звернулась 23.03.2017 року до Довгинцівського ВП з письмовою заявою, про те, що 01.03.2017 року о 16.00 годині невстановлена особа, зловживаючи довірою, шляхом транзакції заволоділа її грошовими коштами в сумі 7000 гривень., повідомлення про злочин внесено до ЄРДР 24.03.2017 року та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000586 за ч.1 ст.190 КК України, в якому ОСОБА_2 визнано потерпілою (а.с.59,60).

Матеріали справи містять неодноразові письмові звернення ОСОБА_2 до банку, з яких вбачається, що відповідач повідомила банк про незаконне зняття з її рахунку грошових коштів, просила розібратись у даній ситуації, проте отримувала листи про відмову в задоволенні заяв, з посиланням на порушення нею Умов і Правил надання банківських послуг та не прийняття належних заходів для захисту свого рахунку і аккаунту Приват24 ( 68,69-70,71-73,74-76,77,78,79-80,82).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з встановлення факту невиконання відповідачем належним чином зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.05.2006 року, ОСОБА_2 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13 - копія анкети-зави). Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит.

Факт укладення між сторонами кредитного договору визнається відповідачем ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що вона погасила кредит в повному обсязі, а списання01.03.2017 року з її кредитного рахунку коштів, за допомогою Інтернету та використання сервісу позивача «Оплата частинами» відбулось шахрайським шляхом невідомими особами, не приймається до уваги колегією суддів, та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року № 705: авторизація це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації.

Тобто кожна транзакція забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі.

Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 грудня 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином відповідачем по справі не доведено факту заволодіння її коштами шахрайським способом, що також підтверджується службовим розслідуванням АТ КБ Приватбанк, згідно якого картка знаходиться у відповідача, її не перевипускали, їй телефонували шахраї та пропонували провести операції біля банкомату, телефону карту не викрадали (а.с.168-171).

Не приймається до уваги колегією суддів й повідомлення про початок досудового розслідування від 24.03.2017 року старшого слідчого Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області та витягом з ЄРДР підтверджено, що в провадженні слідчого відділення знаходиться кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 від 23.03.2017 року про заволодіння невстановленою особою, зловживая довірою, її грошовими коштами, шляхом транзакції, оскільки, наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача ОСОБА_2 до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з цивільним позовом в рамках кримінальної справи про відшкодування заподіяної злочином шкоди винними особами.

Таким чином посилання відповідача на те, що списання01.03.2017 року з її кредитного рахунку коштів, за допомогою Інтернету та використання сервісу позивача «Оплата частинами» відбулось шахрайським шляхом невідомими особами, не підтверджене належними доказами.

Кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролем для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилаються на номер мобільного телефону користувача та доступні тільки користувачеві.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду доказів щодо наявності таких обставин.

Отже, як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору являється прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Згідно п. 1.1.3.2.2. Умов, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритиму валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. .

Пунктом 1.1.7.12 Умов сторони погодили, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с. 11, 12-35 - копії Тарифів, витягу з Умов та Правил).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст.610ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно частини другої статті 1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 а ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З огляду на викладене, суд першої інтенції дійшов вірного висновку, про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та пені.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 - залишити без задоволення

Рішення Довгинцівський районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року, залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття таоскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: