Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 522/4689/16-ц

провадження № 61-40462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого-Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач -Одеська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді Шенцевої О. П., від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В., від 14 червня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, до Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 рокуу задоволенні позову ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 за життя не набув право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, оскільки право власності на зазначену частку квартири не було зареєстровано, а отже і ОСОБА_3 не має право спадкувати частину вказаної частки спірної квартири після смерті його брата.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 рокурішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 рокузалишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому позивач не має права спадкувати це майно після смерті брата.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Заявник вважає, що має право успадкувати майно, яке належало його померлому брату на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2003 року по справі № 2-8672, а саме: 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

03 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року справу призначено до розгляду колегією у складі п'яти суддів.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

ОСОБА_4 був рідним братом позивача, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2003 року по справі № 2-8672 ОСОБА_4 належала на праві власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_2.

02 квітня 2012 року позивач звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_4 Того ж дня із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 звернулась його мати та відповідно мати померлого - ОСОБА_5.

01 березня 2016 року позивач звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1

01 березня 2016 року позивачу у видачі свідоцтва про спадщину було відмовлено постановою державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л. В., оскільки право власності на зазначену частку квартири не зареєстровано за ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини п'ятою статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Згідно зположеннями частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року

№ 1952-IVдержавна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав на об'єкти нерухомого майна.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2003 року по справі № 2-8672 набрало законноїсили 29 грудня 2003 року, тобто до прийняттяЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення у спадкодавця права власності, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

З урахуванням вищенаведеного, відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності спадкодавця, підтверджене рішенням суду, що набрало законної сили29 грудня 2003 року, не може підставою для висновку про відсутність самого права та неможливість переходу вказаного права у порядку спадкування за законом.

Відмовляючи у задоволенні позову,місцевий суд неправильно застосував вищенаведені норми матеріального права, не встановив обставин, від яких залежить правильне вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та формально погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанцій не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані у цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта