_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5289/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача АТ «Укрсоцбанк» - Байрамова О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису у державному реєстрі,

ВСТАНОВИВ :

30 липня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права власності індексний номер 47370860 від 14 червня 2019 року 16:29:43 щодо реєстрації права власності за AT «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № червня 2019 року, Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» () стосовно квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову посилається на те, що рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права власності індексний номер 47370860 від 14 червня 2019 року 16:29:43 щодо реєстрації права власності за AT «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 порушує її права як Іпотекодавця та є незаконним, оскільки оформлення права власності на предмет іпотеки відбулось з порушенням встановленого законодавцем порядку.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 30.07.2019 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Одночасно з подачею позову представник позивача звернулась до суду з заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Ухвалою судді від 30 липня 2019 року вказану заяву представника позивача було задоволено в повному обсязі.

Також з подачею позову представник позивача звернулась до суду з заявою, в якій просила витребувати у державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти Сергія Васильовича належним чином посвідчену копію усіх документів, які послужили підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності індексний номер 47370860 від 14 червня 2019 року 16:29:43 щодо реєстрації права власності за AT «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувати із Одеської дирекції «Укпошта» відомості, чи направлялася поштова кореспонденція від AT «Укрсоцбанк» на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 за період 2019 р.

Ухвалою суду від 30.07.2019 року клопотання представника позивача було задоволено.

На виконання вимог даної ухвали від директора КП «Агенція реєстраційних послуг» до суду надійшов лист від 10 вересня 2019 року, відповідно до якого було повідомлено, що у них відсутня реєстраційна справа, так як ними невідкладно повертаються заявникові оригінали документів. Державний реєстратор, який не перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, та провів державну реєстрацію прав, забезпечує передачу документів, що були оформлені ним під час проведення такої реєстрації, до відповідного суб`єкта державної реєстрації прав, який забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі.

Зважаючи на те, що суб`єктом державної реєстрації прав, який забезпечує зберігання реєстраційних справ є Юридичний департамент Одеської міської ради, представником позивача було направлено адвокатський запит щодо надання оскаржуваного рішення державного реєстратора та усіх документів, які послугували підставою для прийняття такого рішення.

Однак, Юридичний департамент Одеської міської ради своїм листом від 08.10.2019 року відмовив у наданні вказаних документів, вказуючи на те, що згідно ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюються виключно за рішенням суду.

У зв`яжу з чим, 09 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила: витребувати із Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65009. м. Одеса, вул. Черняховського, 6. тел. НОМЕР_1 ) належним чином посвідчені копії рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права власності індексний номер 47370860 від 14 червня 2019 року 16:29:43 щодо реєстрації права власності за AT «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 та усіх документів, які послужили підставою для прийняття такого рішення.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року дане клопотання було задоволено.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Байрамов Олександр Володимирович у задоволені позову просив відмовити, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а від підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2006/13-2.06/475 згідно умов якого Банк надав Позичальнику 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, строком до 18 травня 2021 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

Також, 28 грудня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 06/95/171, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 62 900 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот) доларів США, строком до 28 грудня 2021 року зі сплатою 13% річних.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2006/13-2.06/475 від 19 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 19 травня 2006 року, відповідно до якого в іпотеку надано нерухоме майно, а саме чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 101,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1133.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

На підставі ст.. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки приватним нотаріусом було накладено заборону відчуження на зазначене вище нерухоме майно за реєстровим № 184

Через неналежне виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами утворилась заборгованість, у зв`язку з чим Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що є правонаступником за всіма правами та обов`язками АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року, справа №520/14536/14-ц, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було задоволено. В рахунок часткового погашення заборгованості за Договором кредиту № 2006/13-2.06/475 від 19 травня 2006 року та за Договором кредиту №06/95/171 від 28 грудня 2006 року, в загальному розмірі 97 476 (дев`яносто сім тисяч чотириста сімдесят шість) доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення по справі (1 долар США дорівнює 26,14 гривень) складає 2 548 022 (два мільйони п`ятсот сорок вісім тисяч двадцять дві) гривні 64 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 101,7 кв. м, житловою площею 53,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2002 року, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 1 505 465 (один мільйон п`ятсот п`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Разом з тим зазначено, що виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки призупинити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року. А також вирішено питання про стягнення судових витрат.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що вказане рішення у встановленому законом порядку оскаржено не було та набрало законної сили.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що нещодавно їй стало відомо про те, що Банк зареєстрував за собою право власності на вищезазначену квартиру на підставі рішення реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти С.В. від 14.06.2019 року індексний номер 47370860. Вважає, що дана реєстрація була проведена з порушенням норм діючого законодавства.

Суд вважає, що дані твердження позивача є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Дійсно, з матеріалів реєстраційної справи № 101 вбачається, що 14 червня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергієм Васильовичем, розглянувши заяву АТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення № 47370860 було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Підставою для виникнення права власності є: повідомлення, серія та номер: УСБ/КИ/АБ, виданий 19.04.2019 видавник АТ «Укрсоцбанк»; повідомлення, серія та номер: б/н видавник: Укрпошта; Іпотечний договір, серія та номер: 1133, виданий 19.05.2006 видавник ПН ОМНО Трофімець В.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення, позивач вказує, що дане рішення було прийнято за наявності рішення про звернення стягнення натомість як в іпотечному договорі сторони погодили про один із способів звернення стягнення, тобто стверджує про подвійне стягнення. Крім того зазначає, що іпотечним договором взагалі не передбачено реєстрацію права власності на іпотечне майно без укладання відповідного договору та відсутність даного застереження у самому договорі.

Так, статтею 4 Договору іпотеки визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація.

Відповідно до п. 4.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення Іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно п. 4.3 Іпотекодавці в будь-який час до моменту реалізації Предмета іпотеки має право припинити звернення на нього стягнення шляхом повного виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

В п. 4.4 зазначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів, Предмет іпотеки передається Іпотекодержателю, або третій особі за погодженням між Іпотекодавцями та Іпотекодержателем в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Договором. Управління Предметом іпотеки відповідно до цього пункту може здійснюватись, зокрема, шляхом його передачі в найм (оренду), лізинг, інше платне користування тощо.

Пунктом 4.5 визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один! з наступних способів:

п.п. 4.5.1 на підставі рішення суду; або

п.п. 4.5.2 на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

п.п. 4.5.3 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або

п.п. 4.5.4 шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»

п.п. 4.5.5 шляхом організації Іпотекодержатеделем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Згідно п. 4.6 Договору, у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація Предмета іпотеки здійснюється у спосіб, визначений у відповідному рішенні суду, а саме:

п. 4.6.1 шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або

п. 4.5.6 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація Предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Тобто, іпотечним договором чітко визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме сторони домовилися про один із способів передбачених пунктом 4.5 Договору. Натомість Банк фактично здійснив подвійне стягнення, а саме на підставі рішення суду (п. п.п. 4.5.1) та шляхом позасудового врегулювання (п.п. 4.5.3).

Отже, на дуку суду, вказане безумовно порушує право позивача, так як АТ "Укрсоцбанк" зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки вже використав надане йому договором право, а підстави невиконання вказаного судового рішення, яке банком оскаржжено не було, залишились не зрозумілими, так як навіть доказів пред`явлення його до виконання у судовому засіданні відповідач не надав.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача відносно того, що в іпотечним договором не передбачено реєстрацію права власності на іпотечне майно без укладання відповідного договору та відсутнє дане застереження, оскільки в п.п. 4.5.3 частко зазначений порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України.

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а від так підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 203, 379, 382 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 5, 34, 50 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження»,ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису у державному реєстрі задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» - Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права власності індексний номер 47370860 від 14 червня 2019 року 16:29:43 щодо реєстрації права власності за AT «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № червня 2019 року, Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» () стосовно квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2019 року