ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1922/17 Номер провадження 22-ц/814/1061/19Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Крючко Н.І., із складанням повного тексту судового рішення - в той же день,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2013 року в розмірі 11088,23 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов укладеного кредитного договору б/н від 16.09.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

ОСОБА_2 умови договору належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 641,72 грн., на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1600 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2018 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору укладеного між сторонами. Здійснюючи нарахування заборгованості по процентам Банком використовувалась процентна ставка, яка не передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року збільшено відсотки за користування кредитними коштами до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року до 43,2%, про що позичальника повідомлено не було.

Вказує, що з 05 вересня 2017 року залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом відсутній, проте позивачем всупереч вимогам ст. 1054 ЦК України, нараховувалися проценти. Крім того, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися після закінчення строку дії карти, що не відповідає вимогам Закону.

Вважає, що по даному кредитному договору існує переплата в розмірі 10667,15 грн., у зв'язку з чим, дані кошти є розміром депозиту.

Крім того, апелянт вважає, що задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України, протиправно стягнув судовий з бір у повному обсязі, а саме: 1600 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що розрахунок наданий відповідачем здійснено без залучення відповідних фахівців, а отже не є спростування наданого позивачем розрахунку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 травня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 11088,23 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 1910,01 грн., заборгованості за відсотками - 8174,02 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 504,20 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 31 березня 2018 року, згідно якого заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість склала 134,98 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 504,20 грн., а всього 641,72 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позову в розмірі 641,72 грн. заборгованості за кредитом.

Колегія судів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли кредитні зобов'язання згідно кредитного договору № б/н від 16 вересня 2013 року, який складається з Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПривптБанку, а також Тарифів. Відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримав карту № НОМЕР_1, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на вказаній заяві.

Згідно договору б/н від 16 вересня 2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості.

З виписки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що позичальник наданими Банком кредитними коштами користувався та періодично вносив кошти на погашення заборгованості. З доданого позивачем до позовної заяви розрахунку вбачається, що, станом на 31.05.2017 року нараховано заборгованість в сумі 11088,23 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 1910,01 грн., заборгованості за відсотками - 8174,02 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 504,20 грн. (а.с. 4), а з розрахунку наданого позивачем, під час розгляду справи, станом на 31 березня 2018 рік загальний залишок заборгованості за відсотками становить 134,98 грн., штраф (фіксована частина) - 506,74 грн., що разом складає 641,72 грн.

З вказаних розрахунків вбачається, що здійснюючи нарахування заборгованості по процентам позивач використав процентну ставку, яка не була передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Під час укладення кредитного договору сторони погодили розмір процентної ставки - 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, проте погоджена сторонами договору процентна ставка, позивачем була збільшена, а саме: 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34, 8%, та 01 квітня 2015 року - у розмірі 43,2 %.

Пунктом 1.1.3.2.3 вказаних Умов передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно вимог статті 1056-1 ЦК України кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про підвищення відсоткової ставки за договором б/н від 16 вересня 2013 року.

В зв'язку з чим, суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за відсотками за договором від 16 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2, наданий позивачем, оскільки в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки, тоді як збільшення розміру процентної ставки є протиправним.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов'язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач в односторонньому порядку, з порушенням умов договору і положень закону, збільшив проценту ставку, колегія суддів вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30 % річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості( а.с.4) вбачається, що поточна заборгованість за кредитом виникла з 17 квітня 2014 року у розмірі 1999,90 грн., тобто з даного часу почала існувати заборгованість за відсотками.

Розраховуючи розмір відсотків, що підлягають стягненню, колегія суддів бере за основу наступну формулу: [Сума боргу] ? [Ставка (%)] : 360 днів ? [Кількість днів].

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
17.07.201429.07.2014131 999.903021.37
30.07.201427.08.2014291 899.903045.29
28.08.201431.08.201441 868.15306.14
01.09.201427.09.2014271 868.003041.45
28.09.201430.09.201431 881.70304.64
01.10.201428.10.2014281 881.703043.30
29.10.201431.10.201431 843.01304.54
01.11.201412.11.2014121 843.013018.18
13.11.201430.11.2014181 843.013027.27
01.12.201431.12.2014311 868.923047.62
01.01.201513.04.3.34301235,08
14.04.201728.04.2017151 823.343022.48
29.04.201730.04.201721 823.34303.00
01.05.201715.05..343022.48
16.05.201725.05..343014.99
26.05.201730.05.201751823.34307.49
Всього: 1565,31

Згідно розрахунку прострочена заборгованість за кредитним договором становила 86 грн. 67 коп., тому з урахуванням 30% річних загальний розмір відсотків за прострочену заборгованість складає 62 грн. 11 коп (86,67*30%:360днів*860днів).

Таким чином, загальний розмір заборгованості за відсотками склав 1627 грн. 42 коп., а за тілом кредиту становив 1910,01 грн.

В свою чергу, з вказаного розрахунку за кредитом, а також виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитом вносив кошти: 29.07.2014 року - 100 грн., 27.08.2014 року - 100 грн, 27.09.2014 року - 100 грн., 28.10.2014 року - 100 грн., 13.04.2017 року - 700 грн., 28.04.2017 року - 700 грн., 15.05.2017 року - 300 грн., 31.05.2017 року - 400 грн., що разом складає 2500 грн.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 31 серпня 2018 року (а.с. 108) вбачається, що в ході розгляду справи, 05 вересня 2017 року кошти в сумі 11716 грн. 18 коп. зараховано на картковий рахунок ОСОБА_2

З вище викладеного вбачається, що загальна сума заборгованості за кредитним договором б/н від 16 вересня 2013 року, станом на 31 травня 2017 року становила - 3537 грн. 43 коп. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 сплачено 14216 грн.18 коп., що свідчить по наявну переплату по кредиту в розмірі 10678 грн. 75 коп.

На вказані вище обставини суд першої інстанції уваги не звернув. Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд стягнув суму заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 134,98 грн. та штраф - 506,74 грн., нараховані Банком з вересня 2017 року, тобто після закінчення строку дії картки та відповідно строку кредитування (липень 2017 року). Проте, зі спливом строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже банк не міг такі проценти нараховувати.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стягуючи заборгованість за кредитом з вересня 2017 року, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позові банк просив стягнути заборгованість, яка виникла станом на 31 травня 2017 року, уточнених чи змінених позовних вимог матеріали справи не містять. (а.с. 108).

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції, в порушення вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнув з відповідача судовий збір сплачений позивачем у повному розмірі.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі.

Оскільки рішення суду скасовано, то відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені останнім при розгляді даної справи, а саме за подачу заяви про перегляд заочного судового рішення - 352,40 грн. та 300 грн. за подачу апеляційної скарги, що складає 652,40 грн..

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 п. 2 ст. 374, ч. 1 п. 3, 4 ст. 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 652,40 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль