Справа № 720/1907/19
Провадження № 2/720/847/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті як спадкоємець по заповіту на 1/3 частку спадкового майна прийняв його онук ОСОБА_3 та обов`язкову частку на 1/6 частину домоволодіння прийняла його непрацездатна дружина ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частки вказаного домоволодіння яку прийняв її син ОСОБА_2 як спадкоємець по заповіту. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на спадкове майно. Просили суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку та за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки вказаного домоволодіння в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу в його відсутності.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, направивши на адресу суду заяви, в яких позов визнали та не заперечували щодо задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що по АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд.

Дане домоволодіння станом на 1990-1991 роки відносилося до категорії робочих дворів і було побудовано подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 1978 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Слід зазначити, що на час будівництва житлового будинку домоволодіння відносилося до колгоспних дворів та в ньому крім вказаних осіб, були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. Однак, в травні 1988 року вони вибули з даного домоволодіння в господарство під особовим рахунком № НОМЕР_2, свої частки не витребували по теперішній час, а тому в порядку ст. 126 ЦК України вони втратили право на долю в майні колгоспного двору.

На час завершення будівництва у 1978 році згідно діючого на той час законодавства не потрібно було реєструвати житловий будинок у сільській місцевості в органах БТІ.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, діючий на час закінчення побудови домоволодіння, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Зважаючи на те, що спірне домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина 1/2 частину вищевказаного домоволодіння.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 535 ЦК УРСР визначено, що право на обов`язкову частку в спадщині мають неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого.

Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

При житті ОСОБА_6 склав заповіт, який був посвідчений 26 червня 1997 року секретарем виконкому Магальської сільської ради Новоселицького району відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_6 заповів все своє майно онуку ОСОБА_3 ..

Оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_7 була непрацездатною, то вона мала право на обов`язкову частку у відповідності до змісту ст. 535 ЦК УРСР.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 своєчасно прийняли ОСОБА_3 як спадкоємець по заповіту на 1/3 частку домоволодіння та непрацездатна дружина спадкодавця ОСОБА_7 на обов`язкову частку, яка складає 1/6 частину домоволодіння, оскільки вони на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, чим вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради № 3088 від 07 серпня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частки вищевказаного домоволодіння, а саме на її 1/2 частку домоволодіння, як спільної сумісної власності подружжя та на 1/6 обов`язкової частки, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 ..

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно заповіту, який був складений 23 березня 2007 року та посвідчений секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець ОСОБА_7 заповіла все своє майно сину ОСОБА_2 ..

Спадщину після смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом прийняв своєчасно, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради № 3090 від 07 серпня 2019 року.

Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спадщину прийняли своєчасно, інших спадкоємців немає, то право власності на домоволодіння слід визнати за ними в порядку спадкування.

У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме ОСОБА_2 - 1586 гривень та ОСОБА_3 - 793 гривні.

На підставі ст.ст. 524, 529, 535, 548, 549 ЦК УРСР ст.ст. 328, 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/3 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 106,60 кв.м., житловою площею 64,00 кв.м., літньої кухні літера «Б», сараю літера «В», сараю літера «Г», літньої кухні літера «Д», сараю літера «Є», навісу літера «Ж», навісу літера «З», вбиральні літера «И», колодязя № 1, огорожі № 2-4, вигрібної ями № 5, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 .

Визнати право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 2/3 частки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 106,60 кв.м., житловою площею 64,00 кв.м., літньої кухні літера «Б», сараю літера «В», сараю літера «Г», літньої кухні літера «Д», сараю літера «Є», навісу літера «Ж», навісу літера «З», вбиральні літера «И», колодязя № 1, огорожі № 2-4, вигрібної ями № 5, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме ОСОБА_2 - 1586 гривень та ОСОБА_3 - 793 гривні.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.