Справа № 368/1141/19
Рішення

Іменем України

"01" листопада 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Дерев`янко Я.С.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.09.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між нею і відповідачем, ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирської області, актовий запис за № 13;

- заходи примирення з відповідачем не вживати.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права.

04 лютого 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додається.

Від спільного шлюбу мають малолітню дитину, дочку, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає спільно зі нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про її народження та відповідною довідкою про утримання дитини.

Спільне життя з відповідачем не склалося через протиріччя поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя, сварки в сім`ї, унаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їхньої дитини.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери.

В процесі спільного проживання вони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох.

Вона з відповідачем на даний час на протязі близько року подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету з ним не веде, проживають окремо один від одного.

За таких обставин вважає, що наш шлюб з відповідачем носить формальний характер, при його фактичному розпаді.

Примирення з відповідачем неможливе.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Слід зазначити, що ч.І ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрованих у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї.

Це положення повністю відтворене в ч.І ст.24 СК України.

Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООП 10 грудня 1984 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягай повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ сімейного майна подружжя при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України Про міжнародне приватне право від 23 червня 2005 року №2709-lV та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступом у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно п. 3 ч.2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Відповідно до ч.З ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно 4.4 примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу згідно ч.І ст. 110 СК України може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечнтиме інтересах одного з них чи інтересам їх дітей.

Спору з відповідачем щодо місця проживання спільної дитини в них немає, вона залишиться проживати зі нею, а на її утримання з батька дитини будуть стягнуті аліменти.

Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування.

У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 27 ЦПК України вона, позивач, підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст. 3,4, 114, 175, 184, 187 ЦПК України, ст.ст. 105, 110,112 Сімейного кодексу У країни, - позивач просить суд винести рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

12.09.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

09.10.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 01.11.2019 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 01.11.2019 року, позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, обгрунтовувала свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом наведено вище.

Додаткового пояснила суду, що у неї з відповідачем ОСОБА_2 шлюбно сімейні відносини припинилися вже понад рік, між ними постійно виникали сварки, які, на її думку негативно впливають на морально психологічний розвиток дитини, яка була постійним свідком сварок.

Примиритися категорично не бажає, так як це є безперспективним з точки зору подальшого існування такої сім`ї.

Окремо щодо примирення, тобто його неможливості зазначила, що в 2017 році відповідачем ОСОБА_2 вже подавалася позовна заява до суду про розірвання шлюбу, проте, вони тоді помирилися, так як хотіли зберегти сім`ю, проте, по сплину двох років вони зрозуміли, що даний шлюб зберегти не можливо, - з огляду на протирічивість поглядів на сімейне життя.

У неї з відповідачем діаметрально різні погляди на поняття сім`ї та шлюбу, тому категорично заперечувала проти надання терміну на примирення, адже це є безперспективним, що в подальшому може ще погіршити відносини між нею та відповідачем.

Після розірвання шлюбу має бажання мати прізвище ОСОБА_4

Не бажає стягувати з відповідача судові витрати, зокрема, - не бажає стягувати сплачений нею судовий збір при подачі позовної заяви.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 01.11.2019 року, відповідач ОСОБА_2 позов визнав, йому судом роз`яснено процесуаьні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі, про що подав до суду письмову заяву.

Наполягає на розірванні шлюбу, так як даний шлюб існує лише формально, - завдяки його юридичній реєстрації.

Підтвердив той факт, що ним ще в 2017 році було ініційовано подачу позовної заяви про розірвання шлюбу, але тоді вони спробували помиритися, зберегти сім`ю, проте, цього не вийшло, між ними негативні відносини ще більше поглибилися.

Майцнових спорів між ними немає, спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини у них немає, - дитина залишається проживати з матір`ю.

Також вважає, що постійні сварки між ним та позивачкою негативно впливають на розвиток малолітньої дитини.

Категорично заперечує проти надання терміну на примирення., про що також зазначив в письмовій заяві, яку приєднано до матеріалів справи.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення судового рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступними фактичними обставинами справи та нормами права.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, виданої 23.09.2019 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.06.2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, як встановлено судом, на утриманні позивачки ОСОБА_1 знаходиться малолітня дитина, - ОСОБА_5 , 2015 року народження.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача, та ту обставину, що на утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина, та враховуючи положення ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду загальної юрисдикції першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка місто Олевськ Олевського району Житомирської області, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 17 березня 2015 року Олевським РС УДМС України в Житомирській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Ришкань Молдова Республіка, громадянин України, паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 24.06.2019 року органом 3231, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

04 лютого 2015 року позивачка ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , яке видане 04 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , уродженець Молдова, місто Ришкань, громадянин України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка місто Олевськ, Олевський район, Житомирська область, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 04 лютого 2015 року, про що 04 лютого 2015 року складено відповідний актовий запис за № 13.

Прізвища після реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_8 .

ОСОБА_9 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітнью дитину, - ОСОБА_10 , 2015 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , видане 18 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській областіф, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Олевськ, Олевського району Житомирської області, Україна, про що 18 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 118.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько ОСОБА_2 , - відповідач по даній справі.

Мати ОСОБА_1 , - позивачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не проживають як одна сім`я понад 6 місяців.

Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_2 .

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , то він в підготовчому судовому засіданні позов визнав, йому судом роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі, проте, категорично наполягав на розірванні шлюбу, категорично заперечував на пропозицію суду надати строк на примирення, так як вважає, що існування шлюбу є безперспективним, та надання терміну на примирення не дасть ніякого позитивного результату для продовження існування даного шлюбу, а лише навпаки поглибить негативне відношення один до одного.

Враховуючи категоричну позицію сторін, та фатичні обставини справи, які судом викладено вище, а також ту обставину, що сторони вже робили спробу розірвати шлюбу, а саме, в 2017 році ОСОБА_2 , який є відповідачем по даній справі, - вже ініціювалося питання розірвання шлюбу шляхом подачі позовної заяви, проте, сторони вирішили взяти час на примирення шлячхом відкликання позовної заяви з суду, проте, як вбачається з фактичних обставин, примирення все ж таки не відбулося, навпаки, між сторонами посилилися негативні відносини один до одного, що призводить до частих сварок, а тому суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивачки ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, так і відсутня згода на продовження існування такого шлюбу у відповідача ОСОБА_2 , що, на думку суду, є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, а також інтересам малолітньої дитини, а також інтересам відповідача ОСОБА_2

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - ще до початку проживання на різних житлових площах, відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад пів року не проживають як чоловік та жінка, у позивачки відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачем ОСОБА_2 , в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма, визначена воля позивачки на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві, та в її позиції в судовому засіданні.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , то він також категорично наполягає на розірванні шлюбу, так як у них різні спільні життя, що фактично зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше пів - року, майнового спору між сторонами немає, даний шлюб намагаються розірвати вже вдруге, спору шодо проживання спільної малолітньої дитини немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам малолітньої дитини, так і інтересам відповідача.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги позивачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_8 ».

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_8 », причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, як це передбачено нормою сімейного права, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_2 судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_1 , не стягуючи такі витрати з відповідача ОСОБА_2 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам малолітньої дитини, інтересам відповідача, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 36 від 12 вересня 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім сорок) грн. 40 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивачка ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви та в судовому засіданні просила не стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати, то судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_1 , не стягуючи їх з відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 04 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою місто Олевськ Олевського району Житомирської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 17 березня 2015 року Олевським РС УДМС України в Житомирській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем Ришкань Молдова Республіка, громадянином України, паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 24.06.2019 року органом 3231, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане 04 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис за № 13 від 04 лютого 2015 року, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці місто Олевськ Олевського району Житомирської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 17 березня 2015 року Олевським РС УДМС України в Житомирській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2 , залишити прізвище, - ОСОБА_8 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.