ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/6348/13-ц

Номер провадження 22-ц/816/4479/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представників відповідачки

ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , адвоката Литовченко Л.І.

представника позивачів: адвоката Вакули В.М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2013 року (суддя Котенко О.А.)

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом у якому, посилаючись на приписи статті 364 Цивільного кодексу (ЦК) України, просили суд виділити в натурі частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

приміщення будинку: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2», площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв. м, житлова кімната «1-4», площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19, 1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв.м, з прибудованих споруд - вбиральня «Д» та визнати право власності на окремий об`єкт нерухомого майна в рівних частиках по 50/100 за кожним з відповідачів.

На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 25 травня 2004 року вони є власниками 21/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Інша 38/100 частка будинку належить відповідачу ОСОБА_1 , а 41/100 частка належить відповідачці ОСОБА_2 . В установленому законом порядку позивачі прибудували до будинку прибудову «а3». Все домоволодіння фактично поділене на дві ізольовані частини, які мають окремі входи. Земельна ділянка площею 823 кв.м. на час придбання позивачами частини будинку не була приватизована. Порядок користування зазначеною ділянкою між сторонами врегульовано рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 квітня 2013 року за яким у користування позивачам виділено 423,5 кв.м. землі, а відповідачі користуються земельною ділянкою, площею 399,5 кв.м. Зазначений порядок користування житловим будинком, прибудинковими спорудами та земельною ділянкою влаштовує як позивачів, так і відповідачів. Пропозицію припинити право спільної часткової власності на будинок відповідачі залишили без відповіді, що змусило позивачів звернутися до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено. Суд виділів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в натурі частину житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме такі приміщення будинку та прибудов до будинку: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2», площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв. м, житлова кімната «1-4», площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19, 1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв. м, з прибудованих споруд - вбиральня «Д» та визнав право власності позивачів на окремий об`єкт нерухомого майна, в рівних частках, а саме по ? за кожним.

Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 199-202).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просили скасувати рішення суду першої інстанції від 25 жовтня 2013 року як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У доводах апеляційної скарги зазначено, що справу розглянуто без здійснення належного повідомлення відповідачів. З приводу користування земельною ділянкою між сторонами існує спір.

Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 ЦПК України, позивачі не скористалися.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 25 травня 2004 року позивачі є власниками 21/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-13). Інша 38/100 частка будинку належить відповідачу ОСОБА_1 , а 41/100 частка належить відповідачці ОСОБА_2 .

Згідно з даними технічного паспорту та плану присадибної ділянки станом на 06 вересня 2007 року, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 823 кв.м. розташовані: житловий будинок «А-1», «М», «Д» - вбиральні, «Л»- кухня, № 1-6 - огорожі. Сертифікатом відповідності від 26 березня 2010 року Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Сумський області засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлового будинку (загальна площа -244.5 кв.м., загальна площа квартир - 236,1 кв.м., житлова площа - 1345,2 кв.м.), реконструкція АДРЕСА_1 , виданим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 10 березня 2010 року (а.с. 5-9,14)

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду від 16 квітня 2013 року визначався порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласникам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 423,5 кв.м., а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 399,5 кв.м. Для здійснення такого розділу встановлено сервітут площею 14.3.кв.м., як показано у додатку № 1 висновку експертизи (а.с. 15-17)

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 669 від 04 червня 2013 року запропоновано один варіант поділу житлового будинку та надвірних будівель і споруд в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження позивачам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділяються в натурі такі приміщенні та будівлі: кухня «1-1», площею 30,6 кв. м, туалет «1-2», площею 1,7 кв. м, житлова кімната «1-3», площею 13,3 кв.м, житлова кімната 1-4, площею 9,0 кв. м, житлова кімната «1-5», площею 19,1 кв. м, коридор «1-6», площею 2,7 кв. м, ванна «1-7», площею 4,3 кв. м, коридор «1-8», площею 5,4 кв. м, топочна «1-9», площею 6,0 кв. м, з надвірних будівель - вбиральня «Д» (а.с 18-23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у власність позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділені ті приміщення та господарські споруди, якими вони фактично користуються згідно з порядком, що встановлений між співвласниками будинку. Суд погодився з висновком будівельно-технічного дослідження, визнав за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності на виділені приміщення та будівлі як на окремий об`єкт нерухомого майна та констатував, що такий виділ не буде порушувати права та охоронювані інтереси відповідачів, а навпаки буде сприяти подальшому впорядкуванню майнових відносин між співвласниками.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заочне рішення місцевого суду від 25 жовтня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення з огляду на таке.

І. Загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про це. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розглянуто судом за відсутності відповідачів, які належним чином про дату, час і місце засідання суду не повідомлялися.

Матеріалами справи встановлено, що на момент розгляду цивільної справи місце проживання відповідачів було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34-35). Повістки про виклик в судові засідання відповідачам надсилалися, проте поштові відправлення повертались до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 38, 45, 55, 64). Факт повернення до суду адресованої відповідачам кореспонденції підтверджує, що належним чином судові документи відповідачам не вручалися, про розгляд справи відповідачів належним чином не проінформовано.

За таких обставин апеляційний суд вважає вищенаведений довід апеляційної скарги обґрунтованими і достатніми для обов`язкового скасування заочного рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2013 року.

ІІ. Згідно з положеннями статті 380 ЦК житловий будинок як об`єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов`язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об`єкта.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності врегульовано положеннями статті 364 ЦК України. Так, відповідно до частин 1-4 вищевказаної статті, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 4.Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 2 статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності за позивачами на виділений житловий будинок як окремий об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує встановлений порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що питання користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, на час ухвалення оскаржуваного рішення сторони не вирішили. За таких обставин виділ частки з будинку в окремий об`єкт нерухомого майна безумовно порушує права та охоронювані інтереси відповідачів, як інших співвласників будинку та користувачів земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 квітня 2013 року, на яке посилалися позивачі у позові, 21 травня 2019 року було скасоване Сумським апеляційним судом, постанову якого 14 серпня 2019 року Верховний суд залишив без змін.

Скасовуючи заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2013 року через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, апеляційний суд ухвалює но ве судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з вищенаведених підстав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга відповідачів підлягає задоволенню, то з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі по 576 грн 30 коп. з кожного з позивачів.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна у праві спільної часткової власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 576 гривень 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі - 576 гривень 30 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В.Орлов

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук