Постанова
Іменем України
06 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 2-95/10
провадження № 6115208св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Стрільчук В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Вінницька квартирно-експлуатаційна частина, Виконавчий комітет Вінницької міської
особа, яка подала апеляційну скаргу - Міністерство оборони України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргуМіністерства оборони України на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року у складі суддів: Зайцева А. Ю., Ковальчука О. В., Шемети О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Вінницької квартирно-експлуатаційної частини (далі Вінницька КЕЧ), Виконавчого комітету Вінницької міської ради про поновлення у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку, відшкодування витрат на найм житла, надання квартири.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за завдані збитки, пов`язані із наймом житла в період з 03 лютого 1995 року по 30 квітня 2009 року в сумі 243 782, 00 грн. Зобов`язано Вінницьку КЕЧ поновити ОСОБА_1 у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку на отримання житлового приміщення з 03 лютого 1995 року. Зобов`язано Вінницький ОВК надати квартиру сім`ї ОСОБА_1 , яка складається з дружини - ОСОБА_2 , дочки - ОСОБА_1 , дочки ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі - Міністерство оборони України 19 лютого 2018 року звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, яка обгрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - Міністерства оборони України на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року у цивільній справі закрито.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що Вінницький ОВК брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та йому було відомо про ухвалення рішення суду, він оскаржував це рішення в апеляційному порядку та є боржником у виконавчому провадженні.
Положення, на яке посилається Міністерство оборони України в апеляційній скарзі затверджено після ухвалення рішення суду першої інстанції від 25 червня 2010 року, тому не може свідчити про порушення прав заявника. Міністерством оборони України не доведено про неможливість дізнатися про оскаржуване рішення суду, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 вживав заходи щодо оскарження рішення суду в апеляційному порядку, його перегляду за нововиявленими обставинами, брав участь в розгляді та оскарженні судових рішень, пов`язаних з виконанням рішення суду.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України рішенням суду першої інстанції питання про права та інтереси та (або) обов`язки Міністерства оборони України не вирішувалося, рішення суду в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за завдані збитки, пов`язані з наймом житлового приміщення за період з 03 лютого 1995 року по 30 квітень 2009 року в сумі 243 782, 00 грн та в частині зобов`язання поновити його у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку на отримання житлового приміщення з 03 лютого 1995 року виконано. Рішення суду в частині зобовязання Вінницького ОВК надати квартиру сімї Желтякових не виконано.
Апеляційний суд звернув увагу, що рішення суду першої інстанції набрало законної сили та більш як через сім років Міністерство оборони України подано апеляційну скаргу з метою його перегляду в апеляційному порядку, ураховуючи, що частина рішення суду є виконаною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2018 року Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
30 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України.
17 жовтня 2018 року Вінницький ОВК до Верховного Суду надав відзив на касаційну скаргу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що Міністерство оборони України в апеляційній скарзі не посилалось на Положення про територіальний юридичний підрозділ, затверджене наказом Міністерства оборони України (далі - Положення), як на обставину, що свідчить про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26 червня 2010 року стосується його прав та інтересів. На зазначене Положення Міністерство оборони України посилалось в контексті пояснень обставин, за яких йому стало відомо про існування рішення суду першої інстанції. Зокрема, пояснювались підстави для проведення перевірки правової, претензійної та позовної роботи у ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час якої виявлено заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року. Такими обставинами обгрунтовано звернення Міністерства оборони України з апеляційною скаргою лише у 2018 році, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції поновлено строк на апеляційне оскарження.
ІНФОРМАЦІЯ_3 не має додаткових позабюджетних джерел фінансування, крім наявного фінансування від Міністерства оборони України. Тому факт списання з рахунків військового комісаріату 243 782,00 грн за відсутності бюджетних зобов`язань на зазначену суму, безпосередньо стосується матеріального інтересу Міністерства оборони України спрямовувати наявний фінансовий ресурс виключно на фінансування наявних бюджетних зобов`язань.
Фінансування виконання «сумнівних» рішень суду на сотні тисяч гривень у справах де Міністерство оборони України участі не брало, стосується прав та інтересів останнього. Касаційна скарга подана з метою виправлення судових помилок та недоліків судочинства, з огляду на очевидність незаконності рішення суду першої інстанції.
Відзив відповідача на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу Вінницький ОВК підтримує касаційну скаргу та вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у квітні 2009 року звернувся до суду позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Вінницька КЕЧ, Виконавчого комітету Вінницької міської ради про поновлення у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку, відшкодування витрат на найм житла, надання квартири. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступником військового прокурора Вінницького гарнізону подано апеляційну скаргу, яку відповідно до частини другої статті 300 ЦПК України 2004 року ним відкликано.
Вінницьким ОВК 19 листопада 2010 року подано апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року. Одночасно подано заяву про поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду першої інстанції. Заяву обґрунтовано тим, що військовий комісаріат своєчасно оскаржити рішення суду не зміг, оскільки лише 10 листопада 2010 року йому стало відомо про відкликання апеляційної скарги заступника військового прокурора Вінницького гарнізону.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2010 року заяву ІНФОРМАЦІЯ_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження призначено до розгляду із повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 січня 2011 року заяву військового комісара Вінницької області про поновлення процесуального строку залишено без задоволення, апеляційну скаргу без розгляду. Ухвалу мотивовано тим, що оскарження прокурором судового рішення не перешкоджало ІНФОРМАЦІЯ_5 оскаржити це ж рішення від свого імені.
Судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали від 31 травня 2018 року зазначено, що аргументи апеляційної скарги, що ІНФОРМАЦІЯ_3 утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, виділених Міністерству оборони України, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України», стягнення коштів у сумі 243 782,00 грн з рахунків військового комісаріату безпосередньо стосується прав та інтересів Міністерства оборони України, викликає обов`язок останнього нести незаплановані витрати шляхом збільшення фінансування комісаріату, не є тією обставиною, яка свідчить, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25 червня 2010 року стосується прав та інтересів Міністерства оборони України, оскільки положення, яке затверджено наказом від 16 травня 2016 року № 259 та на яке посилається Міністерство оборони України, затверджено після ухвалення рішення суду першої інстанції від 25 червня 2010 року, а тому не може свідчити про порушення прав заявника.
Вінницький ОВК брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та знав про ухвалене рішення суду, оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку (т. 1, а. с. 219), є боржником у виконавчому провадженні № 42197353 (т. 2, а. с. 75) та виконавчому провадженні № 2961090 (т. 2, а. с. 243).
Рішення суду першої інстанції від 25 червня 2010 року набрало законної сили та більш як через сім років - 19 лютого 2018 року Міністерством оборони України подало на нього апеляційну скаргу з метою його перегляду судом апеляційної інстанції. Рішення суду в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за завдані збитки, пов`язані з наймом за період з 03 лютого 1995 року по 30 квітня 2009 року в сумі 243 782,00 грн та в частині зобов`язання поновити його у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку на отримання житлового приміщення з 03 лютого1995 року виконано (т. 3, а. с. 45, т. 4 а. с. 40). Рішення суду в частині зобов`язання Вінницького ОВК надати квартиру сім`ї ОСОБА_3 не виконано.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Верховний Суд зауважує, що з метою з`ясування питання, чи впливає оскаржуване рішення на обсяг прав, інтересів чи обов`язків Міністерства оборони України судом апеляційної інстанції обґрунтовано відкрито апеляційне провадження у справі.
Верховний Суд виходить з доводів касаційної скарги Міністерства оборони України.
Відповідно до статті із частиною першою статті 362 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»( Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року).
Європейський суд з прав людини також зазначав, щоправо на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28 жовтня 1999 року).
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив недоведеність Міністерством оборони України порушення його прав, інтересів, обов`язків ухваленим рішенням суду першої інстанції, а також виходив із принципу верховенства права, а саме його складової принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Верховний Суд виходить з такого.
Згідно із частинами першої та пятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції , чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Відповідно до пункту 7.Положення про військові комісаріати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1235, чинного на час ухвалення рішення суду першої інстанції (далі Положення), військові комісаріати є юридичними особами, мають рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Згідно із пунктом 9 Положення військові комісаріати відповідно до покладених завдань: забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, призваних на збори військовозобов`язаних, ветеранів війни, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей.

За змістом пункту 10 Положення обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема,: керують підпорядкованими військовими комісаріатами, контролюють їх фінансово-господарську діяльність, дотримання ними законодавства, виконання наказів і директив відповідних органів військового управління; співпрацюють з територіальними органами міністерств та інших центральних органів виконавчої влади з питань надання відповідно до законодавства соціальних послуг військовослужбовцям, звільненим з військової служби, та членам їх сімей.
Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що Віницький ОВК на час розгляду справи судом першої інстанції, а також судом апеляційної інстанції є юридичною особою. Крім того, забезпечував згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, і контролював фінансово-господарську діяльність військових комісаріатів, дотримання ними законодавства. Отже, рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року не містить судження про права та обов`язки Міністерства оборони України у відповідних правовідносинах та не впливає на його права та обов`язки.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру ( справа «Серявін проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року).

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що рішення суду, яке оскаржувалося Міністерством оборони України, виконано, а доводи касаційної скарги не дають підстав для такого втручання в остаточне рішення суду, як його скасування.
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанцій без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак

Г. І. Усик