Справа № 588/1525/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2019 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "МАЯК" до ОСОБА_2 про стягнення вартості майна набутого без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ТДВ "Маяк" використовується земельна ділянка, розташована на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району, кадастровий номер 00040736, як земельна ділянка, що перебуває у державній власності, загальною площею 1,89 га.

Будь-яких письмових заперечень від фізичних, юридичних осіб та компетентних органів щодо правомірності використання даної земельної ділянки та незаконності її обробки, або ж претензій на майбутній врожай, не надходило.

У квітні 2017 року вказану земельну ділянку було засіяно соняшником, але 28.09.2017 ОСОБА_2, без повідомлення представників позивача, самовільно, без законних підстав, зібрав соняшник із даної земельної ділянки.

Під час збирання соняшнику відповідачем, на місце прибув заступник голови правління ТДВ "Маяк" ОСОБА_4, якому зупинити процес збору врожаю не видалося за можливе. Відповідач повідомив його, що збирає врожай зі свого поля і не дасть зупинити цей процес.

На місце події було викликано поліцію по лінії 102. За наслідками проведеної перевірки поліцією позивачем було отримано висновок від 07.10.2017, згідно якого дані, які б указували на наявність кримінального чи адміністративного порушення не встановлені, але вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

Посилаючись на ст.16, 11, 387, 1212 ч.2 ст.1213 ЦК України, п.б, ч.1 ст.95 ЗК України, та обґрунтовуючи розмір позову тим, що відповідач зібрав врожай соняшнику зі вказаної земельної ділянки орієнтовно 65,2 центнерів з гектару, а закупівельна ціна соняшника на момент подачі позову складала 10000 грн. за тону, то виходячи зі вказаного, розмір збитків позивача складає 65200 грн., як вартість безпідставно набутого майна, яку позивач просить стягнути разом із понесеними судовими витратами у розмірі 1600 грн. із відповідача.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, представником відповідача був наданий відзив на позов, у якому представник просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що ОСОБА_2М було надано у власність земельну ділянку загальною площею 1,89 га для ведення особистого селянського господарства. 28.03.2016 у присутності голови Боромлянської сільської ради ОСОБА_5 та інших представників були передані межові знаки на вказану ділянку відповідачу. Тобто, ще з 2016 року керівництво ТДВ «МАЯК» не могло не знати про те, що указана ділянка передається ОСОБА_2 у приватну власність. Станом на квітень 2017 року дана земельна ділянка, яка є предметом спору, вже не належала ТДВ «МАЯК», а знаходилась у приватній власності відповідача. Керівництво даного товариства самовільно засіяло ділянку, хоча до цього часу вона не оброблялась (на ній раніше зберігалися органічні добрива товариства). ОСОБА_2 у присутності свого сусіда по ділянці - ОСОБА_6, звернувся до голови правління ТДВ «МАЯК» ОСОБА_7 із питанням про вирішення спору відносно того, що на ділянці, яка належить йому, було засіяно соняшник, на що останній визнав, що ділянка дійсно не належить «МАЯКУ» і запропонував ОСОБА_2 самому передискувати засіяну соняшником ділянку поля. Останній через мережу «Інтернет» знайшов тракториста, який передискував ділянку, а потім ще й досіяв соняшник, так як дискування не повністю забезпечує чистоту ділянки, на якій все рівно ввійшли б зерна соняшнику. А восени, 28.09.2017 року зібрав зі своєї ділянки культуру соняшнику. Щодо пропозиції ТДВ «МАЯК» повернути зібраний врожай соняшнику, то відповідач справедливо відмовив, так як це його власний врожай, зібраний з його ділянки і він вправі ним розпорядитися на власний розсуд.

Посилання позивача на ст.1212 ЦК України не відноситься до предмету даного спору, так як відповідач не набував майна без достатньої правової підстави. Відповідач на своїй ділянці, яку сам засіяв, зібрав врожай і розпорядився ним на власний розсуд. Навіть у випадку якби дійсно відповідач зібрав врожай, який навіть би і належав ТДВ «МАЯК», то згідно п.б ч.1 ст.95 ЗК України і ОСОБА_2 не зобовязаний відшкодувати понесені товариством затрати.

У останнє судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у судовому засіданні 02.05.18 представник позивача заявлений позов підтримав за обставин, викладених у позові (а.с.217).

Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлений позов не визнали із підстав, викладених у відзиві на позов, вважають позов необґрунтованим.

Заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.

Звертаючись із позовом до суду, та посилаючись на вищеуказані норми законодавства, позивач стверджує, що відповідач самовільно, без законних підстав, зібрав соняшник із земельної ділянки, яка використовується позивачем на підставі договору оренди, унаслідок чого завдав позивачу збитків, які повинен відшкодувати.

Так, судом установлено, що ТДВ "Маяк" використовувала земельну ділянку, розташовану на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району, кадастровий номер :00:004:0736, при тому позивач доводив, що вказана земельна ділянка перебуває у державній власності загальною площею 1,89 га.

За пояснювальною запискою головного агронома ТДВ «Маяк» указана земельна ділянка використовувалася позивачем для вирощування сільськогосподарських культур. В осінній період 2016 року були проведені роботи по підготовці ґрунту під соняшник, який висівався у 2017 році, у весняно-літній період був проведений увесь комплекс робіт по вирощуванню соняшника, а саме: закриття вологи, культивація, посів, прикочування боронування до сходів, обробіток гербіцидами (а.с.11).

На підтвердження проведення указаних робіт позивачем надано акт про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин від 22.06.21017, акт витрат насіння та садибного матеріалу від квітня 2017 (а.с.14,15). Свідок ОСОБА_8, головний агроном ТДВ «Маяк» пояснив у суді записи, внесені до вказаних актів.

Також позивачем надано викопіювання земельної ділянки, яка ним використовується та графічне зображення плану даної земельної ділянки на публічній кадастровій карті України (а.с.16-19).

Вважаючи, що земельна ділянка використовується на відповідній правовій підставі, та виявивши, що із земельної ділянки збирається соняшник, який був посіяний позивачем, про вчинення крадіжки соняшника позивач звернувся із відповідним повідомленням до поліції.

Указане повідомлення надійшло до Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області 28.09.2017 від ОСОБА_9, яка повідомила про те, що на полі, яке є власністю ТДВ «Маяк» здійснюється таємне викрадення соняшника. За цим повідомленням працівниками поліції була проведена перевірка, за наслідками якої винесено висновок від 07.10.2017 про припинення розгляду матеріалів. Перевіркою установлено, що поле, на якому збирали врожай знаходиться у власності ОСОБА_2, який пояснив, що ця земельна ділянка є його власністю, надав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2017, пояснив, що він посіяв соняшник, а 28.09.2017 зібрав врожай соняшнику. За поясненнями головного агронома ТДВ «Маяк» у квітні місяці обробляло ТДВ «Маяк». Агроном надав документи, які є незрозумілими ксерокопіями та які не несуть будь-якої юридичної сили. Наявність ознак адміністративного правопорушення чи кримінального злочину перевіркою не установлено (а.с.12).

Під час виявлення збору урожаю велась фотозйомка. У матеріалах справи маються фотокопії від 28.09.2017, на яких зображено процес збирання соняшнику комбайном (а.с.40-49).

У той же час, на противагу тверджень позивача, на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2017, судом установлено, що земельна ділянка площею 1,89 га, надана для ведення особистого селянського господарства, із кадастровим номером :00:004:0736, розташована на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області належить ОСОБА_2 (а.с.72).

22.04.2016 відділом Держгеокадастру у Тростянецькому районі було погоджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області» площею 1,8900 га, угіддя-рілля, кадастровий номер :00:004:0736 (а.с.73-87).

Навесні 2017 року ОСОБА_2 із приводу використання позивачем його земельної ділянки звертався до заступника сільського голови Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області ОСОБА_10, на що останній порадив йому звернутися особисто до голови правління ТДВ «Маяк» ОСОБА_7 (а.с.39).

Отже, досліджені докази підтверджують той факт, що позивачем використовувалася земельна ділянка, яка, починаючи із 08.02.2017 є власністю ОСОБА_2

Наполягаючи на правомірності використання указаної земельної ділянки, на підтвердження цього позивачем надано договори оренди землі від 15.09.2006 та рішення господарського суду Сумської області із посиланням на те, що договори оренди землі рішенням суду продовжено шляхом визнання укладеними додаткових договорів до договорів оренди землі, у переліку яких, як стверджував позивач, також орендується земельна ділянка, належна відповідачу (а.с.135-168).

Перевіривши на публічній кадастровій карті України земельні ділянки та їх кадастрові номери, що указані у вказаних договорах оренди землі та рішеннях суду, судом не видалося за можливе установити, що спірна земельна ділянка дійсно орендується позивачем, межує із орендованими позивачем земельними ділянками чи входить до цих земельних ділянок.

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він працює у ТДВ «Маяк» головним агрономом. Земельна ділянка ще до розпаювання знаходилася у користуванні позивача. Це були землі державної власності. До 2016 року вони використовували земельну ділянку та складали на ній гній. Ця земельна ділянка не примикала до їхніх земельних ділянок. Навесні 2017 року він бачив у конторі ТДВ «Маяк» ОСОБА_2 та чув, що останній звертався з приводу цієї земельної ділянки. Вказівку про посів соняшнику він отримав від керівника ОСОБА_7, а потім дав цю вказівку механізаторам. Коли ОСОБА_2 збирав соняшник він приїхав вже по закінченню збору врожаю. ОСОБА_2 там був присутній, говорив, що це його врожай. Врожай збирався комбайном «Клас». Чий саме це комбайні йому не відомо. На скільки була заповнена машина соняшником він не бачив. Про те, що ця земельна ділянка належить ОСОБА_2 йому стало відомо у квітні чи травні 2017 року. Особисто з цього приводу ОСОБА_2 до нього не звертався.

Свідок ОСОБА_11 показав, що він працює у ТДВ «Маяк» механізатором із 1999 року. Навесні 2017 року на малих дільницях земельних ділянок він засіяв соняшником. Коли сіяв, то бачив, що була границя земельної ділянки помічена. Після посіву через 2 дні, ОСОБА_2 особисто їх повідомив, що то була його земельна ділянка, але документів не показував. Під час засіву ОСОБА_2 не був присутній. З приводу того, що на земельній ділянці були кілочки межові знаки, вони говорили ОСОБА_8, але останній сказав їм сіяти.

Свідок ОСОБА_12 показав, що він працює механізатором в ТДВ «Маяк». Навесні 2017 року він отримав указівку від ОСОБА_8 на боронування невеликої площі землі, скільки цієї площі він не виміряв. На тій земельній ділянці були кілочки, про які він не повідомляв ОСОБА_8 Чиє це поле йому не повідомляли.

Аналогічні пояснення надав допитаний свідок ОСОБА_13, та ОСОБА_14, механізатори ТДВ «Маяк», які проводили обробіток ґрунту на земельній ділянці, належній відповідачу, при тому вказували, що кілків- межових знаків вони не бачили.

Свідок ОСОБА_7, голова правління ТДВ «Маяк» у суді показав, що він розпорядився прибрати із земельної ділянки, яка використовувалась товариством як землі державної власності для складування навозу, однак до нього звернулась особа із повідомленням, що вказана земельна ділянка буде йому передана та особа має намір укласти договір оренди із товариством, свідок розпорядився прибрати із неї навоз, обробити її та засіяти соняшником. Як уже зійшли сходи культури до нього звернувся ОСОБА_2 та повідомив про свої права на земельну ділянку. Свідок запропонував йому декілька варіантів для врегулювання спору чи передати товариству в оренду землю, чи передіскувати та сплатити збитки товариству за понесені затрати по обробітку ґрунту .

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_15 показали, що у лютому 2017 року ОСОБА_2 мав документи на свою землю, на якій були встановлені межові знаки. Земельна ділянки була неорана, колись там складували гній. У кінці квітня 2017 року вони приїхали на земельну ділянку та побачили, що вона була засіяна. ОСОБА_2 вирішив установити хто засіяв земельну ділянку та звернувся до керівника ТДВ «Маяк» ОСОБА_7 Керівник товариства вказав, що ОСОБА_2 може передискувати землю та сіяти на ній.

Свідок ОСОБА_16 у суді показав, що він на прохання ОСОБА_2 надав йому послуги про збиранні врожаю на земельній ділянці, на яку той вказав та надав для огляду документи.

Свідок ОСОБА_4 , заступник голови правління ТДВ «Маяк» у суді надав показим про обставини щодо збирання врожаю соняшнику на земельній ділянці, яку використовувало товариство.

Згідно ст.78 ЗК України (чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Відповідно до ст.90 ЗК України (чинній на час виникнення спірних правовідносин) власники земельних ділянок мають право: б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 212 ЗК України, яка передбачає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні усіх обставин справи у їх сукупності та ураховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, що ним використовувалася земельна ділянка на відповідних правових підставах, у той час як починаючи із 08.02.2017 вона належала на праві власності відповідачу.

Посів соняшнику, що підтверджено поясненнями свідків, та що стверджується самим позивачем, був здійснений у квітні 2017 року, а отже, у період, коли земельна ділянка уже належала відповідачу. Отже, позивачем був здійснений посів соняшнику на чужій земельній ділянці, без відповідних правовстановлюючих документів, унаслідок чого було порушено право відповідача, як власника земельної ділянки.

Крім того, позивач указував, що відповідач орієнтовно зібрав 65,2 центнера (6,52 тонни) соняшника, тому ціна врожаю складає 65200,00 грн.

Під час розгляду справи письмові докази, зокрема акт відповідної комісії, створеної для визначення розміру збитків, заподіяних позивачу як землекористувачу, документи про вартість посіяного соняшнику, довідку про середню врожайність відповідної культури та довідку про ринкову ціну цієї культури позивачем так і не було надано.

Також суд вважає безпідставним посилання позивача в обґрунтування позову, на норми статей 387, 1212, 1213 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п.б ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

Разом із тим, судом встановлено, що позивач, здійснюючи обробіток ґрунту та посіви насіння соняшника користувався зазначеною земельною ділянкою, належною відповідачеві ОСОБА_17 на свій ризик.

Ураховуючи, що позивачем була засіяна земельна ділянка, яка є власністю відповідача, а отже, земельна ділянка незаконно використовувалася позивачем, тому відповідно до ст.ст.90, 95, 212 ЗК України, така земельна ділянка має бути повернута відповідачу без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування нею.

За таких обставин суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,259,264,265,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "МАЯК" до ОСОБА_2 про стягнення вартості майна набутого без достатньої правової підстави - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 11.04.2019.

Суддя О.С.Линник