Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 628/2558/15-ц

провадження № 61-23029 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у складі судді Литвинова А. В. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бровченка І. О., Швецової Л. А., Малінської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 тис. грн зі строком дії картки до червня 2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті httр://рrivatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої обов`язки належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 23 липня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору у сумі 18 283,29 грн. Позивач вважає, що датою - червень 2010 року - визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами, при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання грошових зобов`язань відповідача за кредитним договором та припинення зобов`язань в цілому. Також позивач зазначив, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та наявності простроченої заборгованості по кредиту зобов`язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, а тому позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсотках за договором № б/н від 29 червня 2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23 липня 2012 року по 23 липня 2015 року, у розмірі 33 214,65 грн, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. Проте, з наданих позивачем доказів вбачається, що строк дії картки визначено до червня 2010 року, останній платіж на погашення суми відсотків з карти відповідача списано 01 липня 2008 року, тобто до закінчення дії картки. Позивач звернувся до суду з позовом лише у липні 2015 року. Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав про те, що між сторонами 29 червня 2006 року було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 тис. грн зі строком дії картки до останнього дня червня 2010 року. Суд вважав правильними висновки суду першої інстанції про те, що звернувшись з позовом у липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив загальний строк позовної давності для стягнення заборгованості по відсотках. Доказів того, що з липня 2010 року банком надавалась відповідачу нова платіжна кратка із зазначенням нового строку її дії, позивач не надав. Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем пред`явлено обґрунтований позов після спливу позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 628/2558/15-ц із Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання судів першої та апеляційної інстанцій на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з`ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків судів цим обставинам. Відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. При цьому, укладений між сторонами договір автоматично був пролонгований, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а тому договір діє до цього часу. Крім того, у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов`язань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, водночас, суми нарахувань, здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача. Отже позовні вимоги банку про стягнення заборгованості зі сплати процентів, які нараховані упродовж останніх трьох років, що передувало зверненню до суду з цим позовом, підлягають задоволенню.

Доводи особи, яка подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами попередніх інстанцій вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та касаційної інстанцій встановлено, що 29 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредитну карту зі строком дії до останнього дня червня 2010 року зі встановленим початковим лімітом на суму 20 тис. грн.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також зазначено, що він ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Згідно з умовами договору відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Крім того, встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Таким чином, повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 23 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 18 283,29 грн.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість по відсотках за договором № б/н від 29 червня 2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість за період з 23 липня 2012 року по 23 липня 2015 року, складає 33 214,65 грн.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності (а. с. 35-38).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

У відповідності до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судами встановлено, що відповідач 29 червня 2006 року отримав кредитну картку зі строком її дії до червня 2010 року, при цьому повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, з огляду на те, що перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором, тобто з липня 2010 року, а з позовом банк звернув до суду лише у липні 2015 року, отже, за межами установленого законом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Докази того, що з липня 2010 року банком надавалась відповідачу нова платіжна картка із зазначенням нового строку її дії, відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що укладений між сторонами договір автоматично був пролонгований, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, отже, договір діє й до цього часу, тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову зі спливом строку позовної давності, не заслуговують на увагу.

Пролонгація договору передбачена Умовами та правилами банківських послуг, які не були підписані позичальником, а тому не можуть бути взяті до уваги як належні докази на підтвердження зазначених позовних вимог, при цьому строк дії виданої відповідачу кредитної картки встановлено до червня 2010 року, що не заперечувалося сторонами у справі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що з огляду на статтю 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович