Провадження № 2/359/292/2019
Справа № 359/2094/18
25 вересня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.
при секретарі - Степаненко А.О.,
за участі представника позивачів
та третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області з повною технічною фіксацією цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Генеральна прокуратура України, про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди -
- зобов`язати народного депутата України ОСОБА_5 , в строк до 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену 06.08.2016 року інформацію, а саме: «Коли були арештовані командири « ОСОБА_15 », у них були вилучені мобільні телефони. У мобільних телефонах виявилось просто страшне відео, насправді страшне відео, яке зараз є в матеріалах справи. Це відео різних сексуальних оргій, зґвалтувань. Причому навіть скажу, що там були навіть немовлята. І я так розумію, що матір з цим немовлям примушували це робити під загрозою смерті її дитини. Там були зґвалтування неповнолітніх дівчаток. Ви розумієте, це тварини, це не люди»;
- стягнути з народного депутата України ОСОБА_5 , на користь позивачів моральну шкоду в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень 00 копійок кожному, а саме 20 000 000 (двадцять мільйонів) гривень (т.1 а.с.1-9 т.1).
Свої вимоги позивач обґрунтовували наступним.
Зазначили, що вказана недостовірна інформація набула широкого розголосу та викликала значний суспільний резонанс, а вказаний виступ та розповсюджена в ньому недостовірна інформація, яку повідомила народний депутат України ОСОБА_5 був поширений численними засобами масової інформації: телеканалом «1+1», Інтернет-виданням «Цензор.НЕТ», Інтернет-журналом «Кореспондент.net», Інтернет-виданням «Українська правда», Інтернет-виданням «Обозреватель».
З урахуванням викладеного, стверджували, що поширені народним депутатом України ОСОБА_5 відомості щодо вчинення працівниками роти особливого призначення парцельної міліції «Торнадо» ГУ МВС України у Луганській області «сексуальних оргій», «зґвалтувань неповнолітніх дівчаток»,«немовлят» та «матері немовля» є абсолютно і беззаперечно неправдивими та такими, що паплюжать честь, гідність та ділову репутацію, особливо як батьків, дітей, чоловіків, офіцерів та міліціонерів (поліцейських).
Позивачі стверджували, що відповідач народний депутат України ОСОБА_5 порушила їх немайнові права, оскільки поширена недостовірна інформація вплинула на їх ділову репутацію, оскільки своїми висловами відповідач створила у суспільства враження того, що позивачі- бійці «Торнадо» є ґвалтівниками та педофілами.
На підставі викладеного, вважали за необхідне на підставі ст.277 ЦК України зобов`язати відповідача спростувати поширену щодо них недостовірну інформацію, а також відповідно до ст.23 ЦК України заявили про відшкодування заподіяної їм моральної шкоди, яка полягала у приниження честі, гідності, престижу, ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків, порушення стосунків з оточуючими. Зважаючи на те, що народним депутатом України ОСОБА_5 були свідомо порушені їх права, вважають, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 10000000 гривень кожному позивачу.
Ухвалою судді від 18.04.2018 було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.101-102 т.1).
31.07.2018 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в особі свого уповноваженого представника адвоката Крижанівського С.В. звернулись до суду із позовною заявою до відповідача народного депутата України ОСОБА_5 про захист честі та гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди як треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, за змістом якої заявили аналогічні за змістом позовні вимоги про визнання недостовірною інформацію, яка заявлялась відповідачем ОСОБА_5 у публічних виступах щодо бійців роти «Торнадо» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , зобов`язання в строк до 10 днів спростувати поширену інформацію тим же шляхом, яким вона була поширена та стягнення з відповідача ОСОБА_5 на їх користь відшкодування моральної шкоди по 10 000 000 (десять мільйонів) гривень кожному (а.с.181-188 т.1).
Ухвалою суду від 31.07.2018 (112-114 т.1) позовну заяви третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до відповідача ОСОБА_5 про захист честі та гідності та ділової репутації було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою суду від 30.08.2018, занесеною до протоколу підготовчого судового засідання позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до відповідача ОСОБА_5 про захист честі та гідності та ділової репутації прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, та залучено до участі у справі третіх осіб із самостійними вимогами (а.с.138 т.1).
14.11.2018 на електронну адресу суду, а 20.11.2018 засобами поштового зв`язку до Бориспільського міськрайонного суду надійшов «відзив на позовну заяву» відповідача народного депутата України ОСОБА_5 , який судом визнано письмовими поясненнями відповідача, оскільки доказів направлення відзиву іншим учасникам справи суду надано не було (а.с.216-217, 221-222 т.1), за змістом яких відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, оскільки в ефірі на телеканалі «112 Україна» вона оприлюднила інформацію, отриману нею з офіційних джерел, зокрема, зазначила наступне. На початку серпні 2016 року вона була з робочим візитом у керівника військової прокуратури Матіоса Анатолія Васильовича, метою зустрічі була передача заяви про злочинні дії командира роти спеціального призначення МВС «Східний корпус» ОСОБА_19 . В розмові з нею ОСОБА_6 поскаржився на брак кадрів у військовій прокуратурі, які наразі задіяні в справі «Торнадо», а також нате, що справа виявилась набагато важчою і вони вийшли на цілий перелік злочинів, які треба розслідувати. Як аргумент ОСОБА_6 розповів їй, що під час обшуків у « ОСОБА_15 » ( ОСОБА_20 .Матіос уточнив, що зокрема особисто у ОСОБА_21 ) були вилучені мобільні телефони і почав розкладати перед нею світлини з телефонів (або телефона, ОСОБА_20 .Матіос не уточнював), на яких були зображені порнографічні сцени з різними збоченнями ОСОБА_20 .Матіос особливо акцентував її увагу на одній зі світлин, яка її, як мати двох дітей, шокувала. На світлині була зображена молода жінка яка годувала груддю немовля і одночасно тримала в роті чоловічий статевий орган. На її розуміння, участь немовляти в будь-якій ролі в статевому акті, є сексуальним насильством над немовлям. Також пояснила, що після візиту до ОСОБА_6 в неї був ефір на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де під час прямого ефіру була піднята тема «Торнадо», вона емоційно оприлюднила матеріали слідства, отримані від ОСОБА_6 наступним чином: «Коли були арештовані командири « ОСОБА_15 », у них були вилучені мобільні телефони. У мобільних телефонах виявилося страшне відео. Насправді страшне відео, яке зараз є в матеріалах справи. Це відео різних сексуальних оргій, зґвалтувань. При чому навіть скажу, що там були навіть немовлята. Я так розумію, що матір з цим немовлям примушували це робити під загрозою смерті її дитини». Остання фраза була її особистим міркуванням, адже як мати, не могла собі уявити, що жінка добровільно дозволить залучати у статевий акт власну дитину. Все інше висловила під враженням розповідей ОСОБА_6 , якому в неї не було підстав не вірити, в якого був доступ до матеріалів справи, як у керівника військової прокуратури. Також вона була глибоко обурена описаними вище подіями певних осіб з «Торнадо» (адже це дискредитувало добровольчий рух, учасником якого вона безпосередньо була в 2014 році) та рівнем маніпуляцій в публічному просторі (мовляв «саджають патріотів» тому й оприлюднила матеріали слідства. Звертає увагу суду, що відповідачем по справі має бути керівник військової прокуратури України Матіос А.В.. Звертає увагу, що жодного прізвища бійців « ОСОБА_15 » в ефірі на телеканалі «112 Україна» вона не називала, а також жодного відношення до інших публікацій у ЗМІ, які стосувались теми «Торнадо» вона не має.
26.12.2018 представником Генеральної прокуратури України було подано відзив на позовну заяву (а.с.228-232 т.1), за змістом якого Головна військова прокуратура Генеральної прокуратури України, користуючись наданими процесуальними правами та обов`язками, надає відзив, у якому не погоджується з позовом, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, Головна військова прокуратура вважає, що інформація, яку позивачі просять спростувати, за своїм змістом є оціночними судженнями відповідача ОСОБА_5 , що виражає її суб`єктивну думку, висловлена на емоціях та без попередньої підготовки, а тому спростуванню не підлягає. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність , недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституцією та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію.
Будучи людиною емоційної, як зазначає сама ОСОБА_5 , емоційною та матірю двох дітей, вона, перебуваючи під враженням зображень на фото та керуючись особистим міркуванням, тобто за особистою оцінкою побаченого,, в своїй промові під час виступу на телеканалі «112 України» висловила свою особисту негативну позицію щодо такого явища, як сексуальні оргії та ґвалтування, статевий зв`язок з неповнолітніми, а також своє особисте ставлення до тих осіб, які могли таке вчинити.
Звертають увагу, що при цьому відповідачкою не наведено жодного конкретного факту з матеріалів кримінального провадження та будь-якого прізвища не названо. Під час проголошення своєї позиції щодо ґвалтувань їй не було відомо, як не було відомо і органам слідства, чи то постановочні відео і фото, а чи то є реальна зйомка реальних подій за участі реальних, але невідомих (не ідентифікованих слідством) осіб. Про необхідність з`ясування всіх цих обставин зображеного на світлинах і зауважував ОСОБА_6 у бесіді з народним депутатом України ОСОБА_5 .
Натомість факту визнання судом винними вищезазначених осіб у вчиненні злочинів проти статевої свободи неповнолітніх вирок від 07.04.2017 у справі не містить.
Це також вказує на те. що ОСОБА_5 , яка не є експертом або спеціалістом визначення віку людини за фото, невірно оцінила побачене зображення і світлинах з вилучених телефонів працівників роти міліції, і зробила оціночні судження (тобто припустила) про присутність на них зображень неповнолітніх дівчат.
Зазначають, що відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не міста фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть 6У витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Також вказують, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фак можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних своє 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні житі обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра , впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Також, зазначають, що у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини тлумаченні статті 10 Конвенції.
Посилаючись на вимоги ст. 277 ЦК України і ст.10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1)факти. що вважаються загальновідомими; 2)підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
З урахуванням зазначеного просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до народного депутата України ОСОБА_5 .. Генеральної прокуратури України, Головного військового прокурора Матіоса А.В., за участі третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.
Ухвалою суду від 16.11.2018, занесеною до протоколу підготовчого судового засіданні було задоволено клопотання представника позивачів та третіх осіб із самостійними вимогами адвоката Крижанівського С.В. та залучено до участі у справі співвідповідачів: Генеральну прокуратуру України, керівника військової прокуратури Матіоса Анатолія Васильовича (а.с.218-219 т.1).
Ухвалою суду від 11.03.2019 підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.44 т.2).
Ухвалою суду від.12.07.2019 (а.с.117-118,119-120 т.2) позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_13 до народного депутата України ОСОБА_5 , Генеральної прокуратури України, керівника військової прокуратури Матіоса Анатолія Васильовича про захист честі, гідності та ділової репутації - залишено без розгляду.
В судовому засіданні 25.09.2019 задоволено заяву представника позивачів та третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_1 про виключення Генеральної прокуратури з числа відповідачів та залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у задоволення заяви про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви відмовлено.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав викладені в позовній заяві обставини та заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.
Представник третьої особи Генеральної прокуратури України проти задоволення позову заперечував з наведених у відзиві підстав.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в призначене судове засідання не з`явились повторно, повідомлені належним чином, заяв та клопотань з приводу своєї неявки до суду не направили.
Заслухавши і дослідивши письмові пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем щодо нього, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Виходячи з аналогії закону передбаченої ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України, суд при вирішенні даного позову враховує положення ст.277 цього кодексу в редакції Закону від 27.03.2014, які регулюють подібні за змістом правовідносини щодо захисту особистого немайнового права фізичних осіб.
А саме, що відповідно до вимог ч.4 ст.277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.
Та положення ст.7 вказаної статті, відповідно до якої спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Крім того, в роз`ясненнях, наведених в п. 4 вказаної постанови зазначено про те, що поняття ділової репутації, є морально-етичною категорією й одночасно особистим немайновим правом, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
При цьому в п.19 постанови Пленуму наголошено, що, в ирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Відповідно до ч.2 вказаної статті оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Так, сторонами визнано той факт, що 06.08.2016 у публічному виступі на телеканалі «112 Україна» народний депутат України ОСОБА_5 о 19 годині 35 хвилин повідомила наступне: «Коли були арештовані командири «Торнадо», у них були вилучені мобільні телефони. У мобільних телефонах виявилось просто страшне відео, насправді страшне відео, яке зараз є в матеріалах справи. Це відео різних сексуальних оргій, зґвалтувань. Причому навіть скажу, що там були навіть немовлята. І я так розумію, що матір з цим немовлям примушували це робити під загрозою смерті її дитини. Там були зґвалтування неповнолітніх дівчаток. Ви розумієте, це тварини, це не люди».
Вказана обставина щодо розміщення відеоінформації в мережі інтернет (а.с.11-16 т.1) відповідачами не оспорюється. Водночас, суд враховує, що позивачі не стверджують та відповідних доказів не подають, що поширення виступу народного депутата ОСОБА_5 в мережі інтернет вчинено відповідачами, а не самими засобами масової інформації.
Проаналізувавши зміст виступу відповідача народного депутата ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що він містить певну повідомлену фактичну інформацію, щодо вилучення мобільних телефонів у арештованих командирів «Торнадо», а також виявлені в цих телефонах світлини, як зазначено у відзиві Головної військової прокуратури, або відео, як зазначено у виступі відповідача народженого депутата ОСОБА_5 .
Друга частина виступу, що є предметом судового розгляду є більш емоційною, насиченою мовно-стилістичними засобами, які свідчать про висловлені відповідачем особисте ставлення та особисте сприйняття, та озвучені власні думки та сильні душевні переживання з приводу побаченого, що були передані відповідачем у вигляді особистих суджень, а саме: «просто страшне відео», «насправді страшне відео, відео різних сексуальних оргій, зґвалтувань», «навіть скажу, що там були навіть немовлята», «я так розумію, що матір з цим немовлям примушували це робити під загрозою смерті її дитини», «там були зґвалтування неповнолітніх дівчаток», «ви розумієте», «це тварини, це не люди».
Отже, характер, стилістика наведеного виступу повністю узгоджуються з наданими у даній справі поясненнями відповідача ОСОБА_5 , про те, що вона висловила власні міркування, будучи під враженням розповідей військового прокурора Матіоса А.В., .
На підтвердження того факту, що у вказаному кримінальному провадження були вилучені та оглядались мобільні телефони, позивачами були долучені протоколи огляду (а.с.17-25 т.1).
Разом з цим, судом встановлено, що у вищенаведеному виступі відповідачем не було озвучено жодного прізвища бійців - міліціонерів роти патрульної міліції батальйону «Торнадо».
Отже, позивачами та третіми особами із самостійними вимогами не обґрунтовано та не доведено, що поширена відповідачем народним депутатом ОСОБА_5 інформації про вилучення мобільних телефонів у арештованих командирів «Торнадо» та виявлені в них світлини (відео), щодо яких відповідачем висловлено оціночні судження, стосується саме них, та що таким чином, постраждали їх честь, гідність та ділова репутація , чим заподіяна моральна (немайнова) шкода, тобто були порушені їх особисті немайнові права.
Твердження позивачів та третіх осіб із самостійними вимогами, що виступ відповідача ОСОБА_5 та поширена нею інформація та висловлені судження сприяла створенню у невизначеного кола людей враження, що працівники роти особливого призначення патрульної міліції «Торнадо» ГУМВС України в Луганській області начебто вчиняли злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості осіб, а саме неповнолітніх, немовлят, є необґрунтованими та не доведеними, не підтвердженими жодним належним допустимим доказом, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сам лише факт того, що позивачі та треті особи із самостійними вимогами також були затримані і перебували під вартою та слідством, не може бути достатньою підставою доведення заявлених ними вимог.
Крім того, висловлені відповідачем народним депутатом ОСОБА_5 оціночні судження спростуванню не підлягають.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивача щодо спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Судові витрати по справі відсутні, оскільки позивачі були звільнені від слати судового збору, інші витрати по справі не значаться.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,12,13,81,82,89,141,223, 258,259,263-265,266,273,280-281,430 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформацію, поширену народним депутатом України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у публічному виступі на телеканалі «112 Україна», зобов`язання спростувати поширену інформацію, а саме: «Коли були арештовані командири « ОСОБА_15 », у них були вилучені мобільні телефони. У мобільних телефонах виявилось просто страшне відео, насправді страшне відео, яке зараз є в матеріалах справи. Це відео різних сексуальних оргій, зґвалтувань. Причому навіть скажу, що там були навіть немовлята. І я так розумію, що матір з цим немовлям примушували це робити під загрозою смерті її дитини. Там були зґвалтування неповнолітніх дівчаток. Ви розумієте, це тварини, це не люди», та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 07.10.2019.
Суддя: І.В.Муранова-Лесів