Справа № 185/4964/18
Провадження № 2/185/489/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлограда, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И В

15 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2007 року у розмірі 11810.24 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 не виконав належним чином умови договору і станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 11810.24 грн., яка складається з наступного:

344.71 грн. - заборгованість за кредитом;

6763.50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3663.45 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частіша).

538.58 грн. - штраф (процентна складова).

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі.

Справа за указаним позовом згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2018 року передана для розгляду судді Палюх Т.Д.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Палюх Т.Д. від 19 липня 2018 року вищезазначену цивільну справу прийнято до провадження.

Справа за указаним позовом згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2018 року передана для розгляду судді Головіну В.О., у зв`язку із звільненням у відставку судді Палюх Т.Д .

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головіна В.О. від 05 вересня 2018 року вищезазначену цивільну справу прийнято до провадження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 683/881/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року поновити провадження у цій цивільній справі, та призначено до розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позові зазначив, що просить суд, розглядати справу за його відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, відзив на позов, відповідь на відзив на позов, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 04 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено кредитний Договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, де в розділі «банківські послуги(заповнюється банком)» в комірці «кредитна карта «Універсальна»» наявні письмові зазначення банківського робітника у вигляді «галочки», та валюти «грн.», строк дії карти «24 міс.», кредитний ліміт «250», базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору «1,9%» в місяць із розрахунку 360 днів у році.

Окрім цього в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку зазначено, що ОСОБА_1 підписавши цю Анкету, «Він ознайомився і згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Він підтверджує, що вся надана ним інформація вірна. Зобов`язується о всіх змінах сповіщувати у банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Не заперечує проти інформування його про стан його платіжної карти по e-mail чи з допомогою SMS. Банк має право в любий момент збільшити, зменшити чи анулювати Кредитний ліміт.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку наявний підпис як представника ПАТ КБ «Приватбанк», так і підпис ОСОБА_1 , а також зазначена письмово дата укладення цієї Анкети-заяви, а саме: «04.12.2007» (арк.с.8).

Також судом при дослідженні Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку № б/н від 04 грудня 2007 року, встановлено, що послуги, які пропонував Банк гр. ОСОБА_1 виражалися у наданні останньому банківських карток, що вбачається з розділу Анкети-заяви «банківські послуги(заповнюється банком)», а тобто видача карткових банківських продуктів громадянам підпадає під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» оскільки у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з п. 22 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА_1 з ПАТ КБ «Приватбанк», останній дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Аналогічна позиція викладена з приводу аналогічної справи у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Окрім цього судом також при дослідженні матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення кредитного договору № б/н від 04.12.2007 року, був неповнолітньою особою, а тобто йому було повних 17 років.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки з розрахунків заборгованості за вищезазначеним кредитним договором(арк.с. 5-7; 48-50; 60-62), не можливо встановити рух коштів по рахунках, періодичність та порядок їх отримання ОСОБА_1 , де у банківських виписках, це можливо б було встановити. Окрім цього у зв`язку з тим, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку взагалі не зазначені основні та конкретні умови та правила надання банківських послуг, а саме: розміри та види неустойки за не виконання або не належне виконання зобов`язань за кредитним договором, та окрім цього суд зазначає, що Банк не надав суду доказів того, що неповнолітньому споживачу його послуг, а саме кредитних карток, було надано відповідно до ст. 32 ЦК України, згоду органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника на здійснення такого правочину, як отримання Позики чи Кредиту у юридичної особи, а оскільки складові кредитного договору № б/н від 04.12.2007 року, потребують ще й юридичних знань, а у відповідача на час вчинення цього правочину була неповна цивільна дієздатність і він не міг в повній мірі розуміти термінологію складових кредитного договору, а тому суд приходить до висновку, що банком не дотримано вимог, передбачених ст. 32 ЦК України, та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року по справі № 289/1996/16-ц, де зазначено, що для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки у позові відмовлено повністю, то суд приходить до висновку, що судові витрати у розмірі 1762,00 грн. сплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням (арк.с.1), потрібно покласти на позивача.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. покласти на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін