ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 335/253/17

провадження № 61-28158св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Вознесенівський районний у м. Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Бєлки В. Ю., Воробйової І. А., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної казначейської служби України, Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про відшкодування шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та її чоловік - ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3 вересня 2015 року вони звернулися до Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для отримання свідоцтва про народження ОСОБА_3 про що було вчинено відповідний актовий запис № 634.

У вересні 2016 року вона разом із чоловіком ОСОБА_2 та малолітнім сином ОСОБА_3 виїжджали за кордон, а саме до Російської Федерації, до родичів чоловіка.

Під час проходження пункту контролю «ПКр Харків-пасажирський» для проходження пункту пропуску через державний кордон України старшим інспектором прикордонної служб четвертого відділення інспекторів прикордонної служби впс «Харків» молодшим лейтенантом Погребняком О . Ю., як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, - ОСОБА_3 .

Підставою для прийняття такого рішення стала відсутність дійсного документу на право перетинання державного кордону України, а саме у зв`язку з відсутністю у свідоцтві про народження ОСОБА_3 мастикової печатки.

Позивач вказує, що Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вчинено неправомірні дії - видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 3 вересня 2015 року без мастикової печатки, що є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після її звернення до Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для отримання роз`яснень з цього приводу, співробітники відділу не заперечували у своїх діях факт порушення діючого законодавства та одразу видали їй повторне свідоцтво про народження сина ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 .

Вказувала на те, що такими неправомірними діями їй спричинена майнова шкода у розмірі 8 624,61 грн - вартості залізничних квитків до м. Москва для неї та її чоловіка, які їм довелось повертати у м. Харкові, вартості залізничних квитків з м. Харкова до м. Запоріжжя, вартості квитків до м. Москва на найближчу дату, а також вартості послуг нотаріального посвідчення довіреності для представника її інтересів в суді.

З урахуванням зменшених позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету на її користь 6 460,51 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, а також судові витрати.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2017 року, ухваленим у складі судді Гашук К. В., позов задоволено частково.

Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України 3 383,74 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Стягнено з Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 551,20 грн у відшкодування судового збору.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови у перетині державного кордону України на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, - ОСОБА_3 , стало неналежне оформлення документів, а саме у свідоцтві про народження ОСОБА_3 відсутня мастикова печатка. Суд першої інстанції вказував на те, що за таких обставин позивач змушена була повернутись до місця проживання, у зв`язку з чим понесла додаткові витрати на проїзд, що підтверджується наданими позивачем документами, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд вказував на те, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, оскільки копія свідоцтва про народження 8 вересня 2016 року засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, і за відсутності мастикової печатки приватний нотаріус відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» мав би відмовити у вчиненні нотаріальних дій.

Апеляційний суд також вказував на те, що 8 вересня 2016 року позивач звернулась до Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про видачу повторного свідоцтва про народження, яке отримала того ж дня, і в заяві про повторну видачу свідоцтва позивач не зазначала, що в отриманому свідоцтві від 3 вересня 2015 року була відсутня мастикова печатка.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року і залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Зокрема, заявник вказувала на те, що апеляційний суд не встановив обставин справи, які мають значення для її вирішення, не дослідив і не надав належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, та не сприяв повному, всебічному та неупередженому розгляду справи.

Посилалась на те, що апеляційним судом залишено поза увагою те, що підставою для звернення до суду є завдання їй майнової шкоди, яка вираховується з вартості залізничних квитків з м. Запоріжжя до м. Москва, вартості квитків з м. Харкова до м. Запоріжжя, а також вартості послуг нотаріального посвідчення для представництва її інтересів у суді.

Залишено поза увагою апеляційного суду і те, що свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 3 вересня 2015 року видано без мастикової печатки, що є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Позиція інших учасників справи

У листопаді 2017 року Вознесенівський районний у м. Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів.

Вказував, що, звертаючись з позовом, позивач просила стягнути з Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області майнову шкоду, завдану незаконною бездіяльністю.

Статями 1166 та 1173 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, чинним законодавством передбачено відшкодування шкоди завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Разом з цим, судовими рішення дії чи бездіяльність Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не визнані незаконними, а тому підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні.

Крім того, посилався на Главу 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якою передбачено, що нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Таким чином, якщо була б відсутня печатка в свідоцтві про народження, як стверджує позивач, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії, однак 8 вересня 2016 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області засвідчила вірність свідоцтва про народження.

Посилаючись на викладене, Вознесенівський районний у м. Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 7 серпня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 3 вересня 2015 року.

6 вересня 2016 року під час проходження пункту контролю «ПКр Харків-пасажирський» для проходження пункту пропуску через державний кордон України старшим інспектором прикордонної служб четвертого відділення інспекторів прикордонної служби впс «Харків» молодшим лейтенантом Погребняком О. Ю., як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, - ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю дійсного документа на право перетинання державного кордону України, а саме свідоцтво про народження оформлене неналежним чином, так як документ не містить мастикової печатки.

Оригінал свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 3 вересня 2015 року суду надано не було.

8 вересня 2016 року Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення судами попередніх інстанцій справи, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вчинено неправомірні дії, а саме їй видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 3 вересня 2015 року без мастикової печатки, що є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Посилаючись на статті 1173 та 1174 ЦК України, ОСОБА_1 просила про задоволення позову.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами).

Частиною першою статті 58 ЦПК України у тій же редакції Кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина перша статті 59 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд вказував на те, що позивач, звертаючись з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої бездіяльністю Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказана нею бездіяльність працівників відділу державної реєстрації актів цивільного стану визнана незаконною.

Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд вважав, що правових підстав для задоволення позову не має.

Апеляційний суд також вказував на те, що главою 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено неприйняття нотаріусами для вчинення нотаріальних дій документів, які не відповідають вимогам законодавства.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями, за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Апеляційним судом встановлено, що копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 3 вересня 2015 року серії НОМЕР_1 засвідчена 8 вересня 2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і касаційний суд.

Доводи заявника стосовного невстановлення апеляційним судом фактичних обставин справи і ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам, касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви відмови у задоволенні позову та результати оцінки доказів суд апеляційної інстанції відобразив у рішенні.

Зокрема, посилання позивача на відсутність мастикової печатки у первинному свідоцтві про народження апеляційний суд спростував змістом її звернення до Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про видачу повторного свідоцтва про народження, підставою для якого ОСОБА_1 вказала втрату первинного. Та обставина, що дії чи бездіяльність Вознесенівського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не визнані неправомірними, доводами касаційної скарги не спростовані.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Касаційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають і спрямовані на зміну оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов