КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 362/48/18

номер провадження: 22-ц/824/3951/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Васильківської міської ради Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року у складі судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Васильківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 14 серпня 2008 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЗХ-СТАР» (далі - ТОВ «ВЗХ-СТАР») видало йому ордер № 11 на право зайняття жилої площі в кімнаті НОМЕР_1, загальною площею 23,5 кв.м, у гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2 як члену сім'ї ОСОБА_2 Зазначав, що з 2011 року і по даний час власником гуртожитку є Васильківська міська рада. У вказаній вище кімнаті гуртожитку він проживав з 14 серпня 2008 року і до 04 квітня 2017 року. Вказував, що 04 квітня 2017 року депутат Васильківської міської ради Бурсова Л.М. за участю третіх осіб, без його попередження, замінили замки на вхідних дверях кімнати НОМЕР_1 у гуртожитку «Кристал», винесли його речі із кімнати, до якої було вселено інших людей. Позивач вважав такі дії відповідачів неправомірними, оскільки він згоди на виселення із кімнати не давав, його виселення проведено не в судовому порядку, внаслідок чого порушено його право на житло, гарантоване ст.8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та ст.47 Конституції України.

З наведених підстав ОСОБА_1 просив зобов'язати Васильківську міську раду та виконавчий комітет Васильківської міської ради усунути перешкоди у користуванні ним кімнатою НОМЕР_1, загальною площею 23,5 кв.м, в гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2 шляхом вселення та передачі йому ключів від даної кімнати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано Васильківську міську раду та виконавчий комітет Васильківської міської ради усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 кімнатою НОМЕР_1, загальною площею 23,5 кв.м, у гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_1 в кімнату НОМЕР_1 та передачі йому ключів від даної кімнати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Васильківська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що на момент видачі ОСОБА_2 ордеру № 11 від 14 серпня 2008 року на жилу площу в гуртожитку «Кристал» на право зайняття нею та її чоловіком ОСОБА_1 кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_2, вони перебували у трудових відносинах з ТОВ «ВЗХ-СТАР», рішення адміністрацією ТОВ «ВЗХ-СТАР» відповідно до ст. 128 ЖК УРСР про надання жилої площі ОСОБА_2 не приймалось. Позивач вселився у гуртожиток «Кристал» за згодою адміністрації ТОВ «ВЗХ-СТАР» тимчасово як член сім'ї наймача ОСОБА_2, з якою ТОВ «ВЗХ-СТАР» уклало договір найму кімнати (жилої площі) в гуртожитку від 14 серпня 2008 року, строк дії якого закінчився 13 серпня 2011 року, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для усунення перешкод позивачу у користуванні спірною кімнатою гуртожитку шляхом вселення до неї.

Вказує, що ордер №11 від 14 серпня 2008 року, який виданий ОСОБА_2, підписаний генеральним директором ТОВ «ВЗХ-СТАР» Павленком А.І., а договір найму кімнати (жилої площі) в гуртожитку від 14 серпня 2008 року, на підставі якого виданий вказаний ордер, підписаний генеральним директором ТОВ «ВЗХ-СТАР» Моряковим В.С. При цьому, відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05 грудня 2018 року Павленко А.І призначений керівником ТОВ «ВЗХ-СТАР» з 25 січня 2010 року, а тому Васильківська міська рада вважає, що Павленко А.І. не мав повноважень підписувати ордер, у зв'язку з чим він є фіктивним та сфальсифікованим.

Зазначає, що суд не надав правової оцінки обставинам того, що відповідно до тимчасової посвідки на постійне проживання серія КВ №9293/49536 позивач зареєстрований з 16 грудня 2006 року по АДРЕСА_2, кімната НОМЕР_1, а ордер №11 на право зайняття кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_2, виданий ОСОБА_2 14 серпня 2008 року.

Також вказує, що суд не звернув увагу на те, що відповідно до вимог чинного законодавства Васильківська міська рада не правомочна розглядати і вирішувати питання вселення у гуртожитки, а відтак суд безпідставно зобов'язав Васильківську міську усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 спірною кімнатою у гуртожитку.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко М.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в апеляційній скарзі Васильківська міська рада посилається на докази, які не були подані до суду першої інстанції, зокрема, лист Управління з питань економіки та власності Васильківської міської ради від 17 грудня 2018 року та лист відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради від 15 листопада 2018 року, а тому ці докази не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки Васильківська міська рада не надала докази неможливості подання цих документів до суду першої інстанції. Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про фіктивність ордеру №11 від 14 серпня 2008 року на жилу площу в гуртожитку. Зазначає, що з 2011 року по даний час власником гуртожитку «Кристал» є Васильківська територіальна громада в особі Васильківської міської ради, а відтак міська рада уповноважена здійснювати управління гуртожитком «Кристал» та вирішувати питання, що пов'язані із володінням та користуванням гуртожитком, у тому числі, питання майнових прав мешканців гуртожитку. Також вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не проживав у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку «Кристал» у період з 2014 по 2017 роки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, що відповідач чинить йому перешкоди у проживанні в спірній кімнаті гуртожитку, позивача виселено із займаного приміщення без його згоди з порушенням процедури виселення, а саме без рішення суду. Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов'язання відповідачів усунути позивачу перешкоди у користуванні спірною кімнатою гуртожитку шляхом його вселення та передачі йому ключів від кімнати.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк.

Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 04 травня 2002 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтво про одруження від 04 травня 2002 року серії НОМЕР_2.

14 серпня 2008 року між ТОВ «ВЗХ-СТАР» (наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач) було укладено договір найму кімнати (жилої площі) гуртожитку (далі - Договір найму), за умовами якого наймодавець зобов'язався передати наймачу у тимчасове користування кімнату (жилу площу в кімнаті) НОМЕР_1 гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2, загальною площею 23,5 кв.м ( а.с.49-52).

Згідно з п.2.3.1 договору найму наймач зобов'язується своєчасно і в установлені даним договором строки вносити плату за отримані послуги.

Пунктом 5.1 договору найму визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 13 серпня 2011 року.

Відповідно до 2.2.2 договору найму наймодавець має право вимагати від наймача повернення кімнати (жилої площі) в гуртожитку, після закінчення строку дії даного договору.

На підставі вказаного вище договору найму ТОВ «ВЗХ-СТАР» 14 серпня 2008 року видало ОСОБА_2 ордер №11 на жилу площу в гуртожитку «Кристал» на право зайняття з сім'єю з 2 чоловік: їй та її чоловіку ОСОБА_1, жилої площі в гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2, кімнати НОМЕР_1, загальною площею 23,5 кв.м (а.с.13).

При апеляційному розгляді справи встановлено, що наймач житла ОСОБА_2 не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ВЗХ-СТАР», що не заперечується представником позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов'язків щодо користування житлом.

Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним (ч.2 ст.816 ЦКУкраїни).

Частиною 4 ст.816 ЦК України передбачено, що порядок користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.

Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що право члена сім'ї наймача на користування жилим приміщенням є похідним від наявності такого права у самого наймача.

Згідно з ч. 1 ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

По справі встановлено, що з 05 липня 2010 року гуртожиток «Кристал» за адресою: АДРЕСА_2 є комунальною власністю Васильківської територіальної громади в особі Васильківської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 05 липня 2010 року, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 березня 2017 року (а.с.10-12, 53).

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 676 від 29 грудням 2011 року наймача ОСОБА_2 визнано такою, що підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2 ( кімнати НОМЕР_1,НОМЕР_4) (а.с.54).

Матеріали справи не містять доказів, що вказане рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради № 676 від 29 грудням 2011 року визнане незаконним та скасоване.

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради № 302 від 25 липня 2017 року «Про квартирний облік» ОСОБА_2 знято з квартирного обліку, яка перебуває на квартирному обліку у складі 2 (двох) осіб (вона та чоловік ОСОБА_1.) (а.с.55). Підставою для зняття з квартирного обліку стало поліпшення житлових умов наймача ОСОБА_2, яка на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 грудня 2011 року Васильківської міською радою набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.57-58).

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності проживання позивача ОСОБА_1 в кімнаті НОМЕР_1 в гуртожитку «Кристал» по АДРЕСА_2.

Так, 11 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до голови Васильківської міської ради зі скаргою на неправомірні дії депутата міської ради Бурсової Л.М. та коменданта гуртожитку ОСОБА_7, в якій повідомила, що 30 грудня 2016 року останні зламали вхідні двері та змінили замки до кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2. При цьому, зі змісту скарги вбачається, що ні у цей день, ні у будь-який інший час заявницю не інформували та не попереджали щодо наявності будь-яких претензій (а.с.15).

За результатами розгляду звернення ОСОБА_2, листом міського голови Васильківської міської ради від 01 березня 2017 року № С-08/09.02-10 було роз'яснено, що розгляд таких заяв відноситься до компетенції правоохоронних органів ( а.с.17).

Встановлено, що 04 квітня 2017 року до чергової частини Васильківського ВП ГУНП України в Київській області надійшла письмова заява від позивача ОСОБА_1 про те, що 04 квітня 2017 року близько 15 год 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 комісія Васильківської міської ради вселила людей в кімнату гуртожитку «Кристал», в якій він проживає.

Згідно висновку по матеріалам перевірки від 06 квітня 2017 року дані матеріали були надані для вивчення начальнику СВ Васильківського ГУНП України в Київській області, який повернув дані матеріали для розгляду та прийняття рішення згідно Закону України «Про звернення громадян», так як в діях осіб відсутні ознаки кримінального правопорушення і підстав для внесення до ЄРДР немає (а.с.19).

Аналогічну відповідь було отримано за зверненням ОСОБА_2 від 11 квітня 2017 року (а.с.18).

Тобто, судом першої інстанції встановлено, що факт виселення позивача із спірної кімнати в гуртожитку мав неодноразовий характер.

Відповідно до ч.1 ст.812 ЦК України житлова кімната в гуртожитку може бути предметом договору найму житла.

Частиною 2 ст.810 ЦК України встановлено, що до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Змістом спірних правовідносин підтверджується, що наймач ОСОБА_2 та член її сім'ї - позивач по справі ОСОБА_1, вселилися до спірної кімнати гуртожитку не у зв'язку з роботою чи навчанням, а відповідно до договору найму кімнати (жилої площі) гуртожитку, тобто на підставі цивільно-правової угоди.

Колегія суддів погоджується з тим, що був порушений порядок виселення позивача із спірної кімнати гуртожитку, яке має здійснюватись в судовому порядку.

Проте, порушення порядку виселення позивача ОСОБА_1 із спірної кімнати гуртожитку не є підставою для його вселення до цієї кімнати, з огляду на те, що договір найму кімнати (жилої площі) гуртожитку закінчив свою дію 13 серпня 2011 року та не був продовжений новим власником гуртожитку: Васильківською територіальною громадою в особі Васильківської міської ради, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позивач втратив право проживання у спірній кімнаті гуртожитку.

Крім того, колегія суддів враховує, що 29 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1. Тобто, ОСОБА_2 та її чоловік - позивач по справі ОСОБА_1, забезпечені житлом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції буди відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги виконавчий комітету Васильківської міської ради сплатив судовий збір у загальному розмірі 960 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 13 грудня 2018 року №236, платіжним дорученням від 14 грудня 2018 року №237 (а.с.162-163). Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1, тому з позивача на користь виконавчого комітету Васильківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Васильківської міської ради Київської областізадовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області судовий збір у розмірі 960 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді