Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/825/16-ц
провадження № 6/650/64/19
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2019 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого Сікора О.О.,

за участю секретаря Коваленко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Олександрівка заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строку пред`явлення його до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою в якій просить поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого документу № 650/825/16-ц виданого Великоолександрівським районним судом Херсонської області та видати дублікат вказаного виконавчого документу.

Заява мотивована тим, що Великоолександрівський районний суд Херсонської області видав виконавчий документ № 650/825/16-ц за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк», який при підготовці для направлення до органів ДВС було втрачено, а його пошуки не призвели до позитивного результату.

Представник заявника на судове засідання не з`явився, про розгляд справи був сповіщений належним чином.

ОСОБА_1 на судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, в якій також просила відмовити у задоволенні заяви за її необґрунтованості.

Вивчивши зміст заяви, дослідивши наявні матеріали справи, а також матеріали цивільної справи № 650/825/16-ц, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто, зокрема, заборгованість за кредитним договором у розмірі 34772,87 грн, на виконання якого в примусовому порядку, судом було видано 25 липня 2016 року виконавчий лист, який надіслано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» та отримано останнім 10 листопада 2016 року.

Строк пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа визначено до 25 липня 2017 року.

Зважаючи, що на час набрання законної сили Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі Закон), строк пред`явлення вказаного виконавчого документу не сплив, строк пред`явлення його до виконання, у відповідності до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Розділу ХІІІ Закону і частин першої та другої статті 12 Закону, становив три роки, які обраховуються з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили, що мало місце 25 липня 2016 року.

Отже вказаний виконавчий документ підлягав пред`явленню до виконання органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у строк до 25 липня 2019 року.

Заявник вказує про те, що ним було пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважної причини, якою є втрата виконавчого документа.

Відповідно до частини шостої статті 12 Закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з пунктом 17.4 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. В силу вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Відповідно до частини першої статті 77 та частини першої статті 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими є докази, які одержані в порядку, встановленому законом.

Надані заявником докази не підтверджують наведених ним доводів та обставин, які мають значення для справи.

Так, заявником додано до заяви всього чотири документи: платіжне доручення про сплату судового збору, довіреність на представництво, лист суду та заяву про надання інформації.

Відповідно до супровідного листа суду від 03 березня 2017 року вих. № 650/1105/16-ц656/2017, який надано заявником, представнику ПАТ КБ «Приватбанк» було повідомлено про те, що на його адресу вже було направлено виданий виконавчий лист.

Відповідно до заяви про надання інформації наданої заявником, яка не містить дати складення, вбачається, що представник заявника підготував запит до Великоолександрівського РВ ДВС управління юстиції в Херсонській області про надання інформації щодо виконання вищевказаного виконавчого листа. Підтвердження про отримання такого запиту вказаним органом державної виконавчої служби суду не надано, як не надано і відповіді на вказаний запит.

Відповідно до даних внесених до картки заведеної у судовій програмі «Інформаційні судові системи Д3», матеріалів цивільної справи, повідомлення про вручення та витягу з журналу вихідної кореспонденції вбачається, що за заявою представника ПАТ КБ «Приватбанк» від 08 вересня 2016 року на зазначену адресу 07 листопада 2016 року судом було направлено належним чином засвідчену копію судового рішення та оригінал виконавчого листа, який ним отриманий 10 листопада 2016 року.

В подальшому листами суду від 09 листопада 2016 року та 22 лютого 2017 року заявнику повідомлялося про те, що ним вже було отримано виконавчий лист.

Таким чином, судом встановлено, що на адресу заявника було направлено та ним отримано виконавчий лист і неодноразово сповіщено про даний факт, однак з боку заявника не було вчинено жодних дій щодо видачі його дублікату в разі втрати. Замість ініціювання процедури видачі його дублікату заявник повторно надсилав заяви про його видачу.

При цьому, заявником не було вжито жодних заходів щодо з`ясування його місця знаходження, встановлення обставин його втрати, адже відповідні докази суду не надані.

Лише після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання ним подано відповідну заяву, що є наслідком поведінки саме заявника, а не дії об`єктивних обставин, які завадили йому своєчасно звернутися до виконавчої служби.

Заявник у заяві не зазначив жодної причини з якої ним не було своєчасно звернуто до виконання виконавчий лист, а лише вказано про проведення підготовки виконавчого листа для направлення до органів ДВС без зазначення періоду такої підготовки та причин невжиття заявником відповідних заходів раніше.

Відповідно до Єдиного реєстру боржників відомості в останньому щодо звернення вказаного виконавчого листа до виконання відсутні.

Вказуючи про поважність пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник посилається на втрату його оригіналу, що об`єктивно не може свідчити про таку поважність, адже в такому випадку заявник мав ініціювати процедуру видачі дублікату виконавчого документа, а не чекати спливу строку пред`явлення його до виконання.

Наводячи такі аргументи заявник не вказує причини з яких ним не було пред`явлено виконавчий лист до його втрати, дату такої втрати або її виявлення, причин з яких він своєчасно не звернувся із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Вирішуючи дану справу суд приймає до уваги, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Однак право стягувача на звернення виконавчого документа до виконання не є абсолютним та має бути реалізоване у відповідності до визначеної законом процедури, яка в свою чергу гарантує обом сторонам дотримання їх прав та правову визначеність.

Національним законом встановлена можливість звернення до виконання виконавчого документа впродовж конкретно визначеного строку у три роки про якій стягувач мав бути обізнаний та який мав стимулювати його до вжиття своєчасних заходів з метою отримання присудженого за рішенням суду.

Також національним законом визначена можливість отримання стягувачам дублікату виконавчого листа в разі втрати його оригіналу та поновлення строку пред`явлення його до виконання, однак для цього заявник має надати докази, які б переконали суд, що стягувачем дійсно втрачено оригінал первісно виданого виконавчого листа, а зазначений строк пропущено з поважних причин, тобто з причин, які настали незалежно від волі стягувача.

Пред`явлення виконавчого документа до виконання є правом стягувача, а не його обов`язком, а отже він керуючись власним розсудом приймає рішення про необхідність розпочинати примусову процедуру виконання судового рішення.

Із наданих суду доказів не вбачається, що заявник дійсно мав намір звернути виконавчий лист до його примусового виконання після його отримання, однак йому завадили у цьому об`єктивні перешкоди.

Таким чином, зважаючи на звернення заявника із заявою про видачу дублікату виконавчого листа після спливу строку встановленого для пред`явлення його до виконання, а також недоведеність заявником поважності пропуску вказаного строку, а також враховуючи, що ним не надано доказів на підтвердження факту втрати оригіналу виконавчого листа, у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вищезазначеними положеннями Цивільного процесуального кодексу України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строку пред`явлення його до виконання щодо рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року 650/825/16-ц у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ______________ О.О. Сікора