ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7585/19 Справа № 201/3623/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії, інфляційних витрат і трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії, інфляційних втрат і трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з 01 червня 2014 року по червень 2018 року (включно) навчався в ДВНЗ «Національний гірничий університет», який в грудні 2017 року було перейменовано в Національний технічний університет «Дніпровська Політехніка». До вищого навчального закладу він був зарахований на пільгових умовах за рахунок державного бюджету згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Позивач зазначає, що відповідно до положень ст.5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці під час навчання мав право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб, проте за період навчання з вересня 2014 року по травень 2015 року йому нараховувалася та сплачувалася стипендія в розмірі 861 грн. 40 коп., починаючи з червня 2015 року він не отримував стипендії і як йому було роз`яснено (в усній формі) юристом університету, що при призначенні стипендії, вищі навчальні заклади керуються діючим Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення», яким передбачена виплата стипендій (соціальних чи академічних) особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років у підвищеному розмірі і тому університет не буде виплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму ні зараз, ні в подальшому, стипендія призначається та сплачується за результатами навчання. Після закінчення навчання і у зв`язку з необхідністю оформлення соціальної допомоги (субсидії) позивач звернувся до керівництва університету про надання довідки про отримані доходи за період навчання, яку позивач отримав в вересні 2018 року. При отриманні довідки про доходи, йому було рекомендовано звернутися до фахівців права стосовно роз`яснення йому права на виплату стипендії в розмірі прожиткового мінімуму за весь період навчання, як дитині шахтаря батько якої має підземний стаж роботи більше 15 років. Про порушення свого права на отримання соціальної стипендії позивач дізнався лише коли отримав довідку про доходи з зазначенням виплаченого розміру стипендії за період навчання. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму недонарахованої та недоплаченої стипендії за період з вересня 2014 року по червень 2018 року в розмірі 53 799 грн. 40 коп., а також за період з вересня 2014 року по червень 2018 року станом на 01 березня 2019 року суму інфляційних втрат в розмірі 17 511 грн. 72 коп. і три відсотки річних за відповідний період в сумі 4 846 грн. 37 коп., а всього 76 157 грн. 49 коп. та понесені судові витрати в розмірі 768 грн. 40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по соціальній стипендії з урахуванням інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з вересня 2014 року по червень 2018 року (включно) в розмірі 76 157 грн. 49 коп. Стягнуто з Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн.40 коп.

В апеляційній скарзі Національний технічний університет «Дніпровська політехніка» просить рішення суду від 24 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , застосувавши строки позовної давності за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2018 року, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 6, 22 Конституції України, право на отримання соціальної стипендії в даному випадку, встановлене Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до статті 51 Закону України Про освіту студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року (в редакції яка діяла у період навчання позивача у ВНЗ) особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Положеннями ч.1 ст. 5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02 вересня 2008 року № 345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 з 01 червня 2014 року по червень 2018 року (включно) навчався в ДВНЗ «Національний гірничий університет», який в грудні 2017 року було перейменовано в Національний технічний університет «Дніпровська Політехніка».

Як вбачається з довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» №684 від 24 вересня 2018 року, батько позивача ОСОБА_2 працює у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» з 24 вересня 2001 року по теперішній час. Стаж у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті складає 22 роки 01 місяць (а.с.7).

До вищого навчального закладу позивач ОСОБА_1 був зарахований на пільгових умовах за рахунок державного бюджету згідно Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років.

Відповідачем не заперечуються обставини зарахування позивача на пільгових умовах до ВНЗ, період його навчання та наявність у позивача права на отримання соціальної стипендії.

Згідно довідки про розмір доходів №285 від 07 вересня 2018 року вбачається, що за період з вересня 2014 року по червень 2018 року (включно) ОСОБА_1 була нарахована стипендія в сумі 14 112 грн. 60 коп. (а.с.8,9).

Розміри прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» для працездатних осіб змінювалися наступним чином: з січня 2014 року по серпень 2015 року включно -1218грн., з вересня 2015 року - 1378 грн.; з січня 2016 року - 1378 грн., з травня 2016 року по листопад 2016 року - 1450 грн., з грудня 2016 року - 1600 грн., з травня 2017 року по листопад 2017 року 1684 грн., з грудня 2017 року по червень 2018 року включно 1762 грн.

Таким чином, відповідачем за відповідний період виплачувалася стипендія в меншому розмірі, ніж встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб за даний період та сума недоплаченої стипендії відповідно до розрахунку позивача, з яким слід погодитись, за період з вересня 2014 року по червень 2018 року (включно) складає 53 799 грн. 40 коп. (а.с.10).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до об`єктів, що підлягають індексації.

При вирішенні справи встановлено, що сума інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по червень 2018 року( включно) станом на 01 березня 2019 року складає 17 511 грн. 72 коп.

Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних відповідно до розрахунку позивача, з яким суд погоджується, за вказаний період складає 4 846 грн. 37 коп..

Таким чином, загальна сума ненарахованої та невиплаченої стипендії позивачеві, разом з інфляційними втратами та 3% річних складає 76 157 грн. 49 коп.

У відзиві на позов відповідачем було зроблено заяву про застосування судом строків позовної давності (а.с.15-17).

Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення періоду, за який має бути стягнута з відповідача на користь позивача недоплачена стипендія з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, встановлено, що позивач заявив вимоги в межах строку позовної давності виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст.261 ЦК України передбачено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про недоплату стипендії після закінчення навчання та звернення до закладу із запитом про надання довідки про виплачену йому стипендії, яка датована 07 вересня 2018 року, з якої видно, що стипендія університетом сплачувалась не в повному обсязі (а.с.8, 9).

Таким чином, позивач дізнався про порушення його права 07 вересня 2018 року, а тому перебіг позовної давності повинен починатися із 07 вересня 2018 року.

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 27 березня 2019 року, тобто в межах строків позовної давності.

Відповідачем розрахунок позивача щодо розміру заборгованості по невиплаченій стипендії заперечувався лише виходячи з періоду нарахування (відповідач здійснив розрахунок за період з 01 березня 2016 року по 30 червня 2018 року з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності), а тому при ухвалення рішення строки позовної давності до вимог позивача не застосовуються.

Враховуючи викладене, та те, що на день ухвалення рішення редакція ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не виключена із Закону, а тому позивач має право на призначення йому стипендії у розмірі, визначеному Законом, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки позивач дізнався про порушення його права 07 вересня 2018 року, а тому перебіг позовної давності повинен починатися із 07 вересня 2018 року, а відповідачем будь-яких належних доказів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції на спростування даних обставин надано не було.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді