Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 759/1383/17

провадження № 61-19157ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу, процентів та пені,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення депозитного вкладу, процентів та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2015 року між нею і АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про депозитний вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці № SAMDNWFD000, за умовами якого позивачка в цей же день згідно квитанції внесла до банку грошові кошти у розмірі 4 000,00 доларів США, які зараховані на її депозитний рахунок

№ НОМЕР_1 . Після закінчення строку дії вказаного договору між нею і банком 21 вересня 2015 року був укладений новий договір про депозитний вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці № SAMDNWFD801 і кошти в сумі 4 000,00 доларів США зараховані на її депозитний рахунок

№ НОМЕР_2 . Станом на 25 грудня 2015 року залишок на вкладі становив 4 090,69 доларів США.

Строк дії вказаного договору про депозитний вклад «Стандарт» неодноразово продовжувався на підставі пункту 15 договору щоразу на три місяці. Проте, 29 червня 2016 року у відділенні банку вона дізналася від співробітників банку, що кошти з її депозитного рахунку у сумі

4 245,44 долари США були незаконно зняті 28 червня 2016 року. На її вимогу за фактом крадіжки коштів банк провів службове розслідування, в ході якого встановлено, що кошти були зняті з її рахунку невідомими особами через систему Приват 24, як виплата процентів по депозиту. Банк відмовив у врегулюванні спірної ситуації і видачі грошових коштів у доларах США, чим порушив її права власника мирно володіти майном, гарантовані статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача на її користь депозитний вклад у розмірі 4 245,44 доларів США, проценти за користування депозитом у розмірі 235,25 доларів США, пеню за безпідставне списання коштів з рахунку у розмірі 1 045,50 доларів США та пеню у зв`язку з відмовою повернути депозитний вклад після закінчення строку дії договору у розмірі 7 132,72 доларів США.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня

2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозитний вклад у сумі 4 245,44 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування депозитним вкладом у сумі 235,52 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за безпідставне списання коштів з депозитного рахунка у сумі 1 045,50 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у зв`язку з відмовою повернути депозитний вклад після закінчення строку дії депозитного договору у сумі 7 132,72 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 126,60 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що після вимоги позивачки про розірвання договору про депозитний вклад «Строковий» із 03 січня

2017 року та повернення вкладу відповідач не виконав своїх обов`зків і не повернув суму вкладу та процентів, нарахованих станом на 03 січня

2017 року, чим порушив її права.

При цьому суд виходив з того, що перерахування банком коштів відбулося всупереч закону, зокрема, банк не надав суду доказів про отримання ним

28 червня 2016 року розпорядження від позивачки про перерахування коштів, та і взагалі не мав права перераховувати кошти у сумі

4 245,44 доларів США з валютного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я позивачки, на інший гривневий рахунок (картку)

№ НОМЕР_3 , що не відповідало умовам депозитного договору.

Постановою Київського апеляційного суд увід 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня

2019 року в частині стягнення пені в розмірі 1 045,50 доларів США та

7 132,72 долари США скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вимоги в цій частині задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 110 000,00 грн.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня

2019 року в частині стягнення судового збору в розмірі 126,60 доларів США скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від

22 квітня 2019 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в розмірі 1 045,50 доларів США та 7 132,72 долари США та ухвалюючи в цій частині нове рішення, яким стягнуто з банку на користь позивачки 110 000,0 грн пені, апеляційний суд виходив із того, що пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. Апеляційний суд застосував аналогічний правовий висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 761/26293/16-ц, де Велика Палата вказала про можливість стягнення пені, визначеної Законом України «Про захист прав споживачів», виключно у гривні. При цьому зменшуючи розмір пені, апеляційний суд виходив із наявності передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України підстав та із засад виваженості, розумності та справедливості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що згідно статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується виключно у національній валюті. Позивачка, як споживач фінансових послуг, звільнена від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь пеню у розмірі 110 000,00 грн та залишити в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року у відповідній частині, а саме щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені за безпідставне списання коштів з депозитного рахунку в розмірі 1 045,50 доларів США та пені за відмову повернути депозитний вклад у сумі 7 132,72 доларів США, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки базою для нарахування пені є розмір 4 245,44 доларів США, що виражена в іноземній валюті, а тому і пеню відповідач повинен сплачувати в іноземній валюті за кожен день прострочення невиконання ним умов депозитного договору. Стягнення апеляційним судом пені у національній валюті України - гривні, не ґрунтується на нормах матеріального права та встановлених судом обставинах по справі.

Заявниця посилається на постанову Великою Палати Верховного Суду від

12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (касаційне провадження

№ 14-422цс18). Також, як приклад, наводить правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 18 вересня 2019 року у справі

№ 285/5823/13-ц (касаційне провадження № 61-24575ск18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/9248/13-ц (касаційне провадження

№ 61-30771ск18) де передбачено право стягувати з боржника пеню в іноземній валюті.

Апеляційний суд неправильно застосував норму частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки не встановив істотних обставин, які мають значення.

Колегія суддів, вивчивши матеріали касаційної скарги, дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 110 000,00 грн,

В іншій частині постанова Київського апеляційного суду від 26 вересня

2019 року не оскаржується, а тому судом касаційної інстанцій в цій частині не перевіряється.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення в оскаржуваній його частині з таких підстав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

За таких обставин висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається, щодо визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні, є правильними.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (касаційне провадження № 14-64цс19).

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від

04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від

20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц та від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідачем не повернуто вкладнику кошти у загальному розмірі 4 480,96 доларів США (4 245,44 доларів + 235,52 доларів США). а нарахована пеня в розмірі 7 132,72 доларів США значно перевищує загальну заборгованість банку по поверненню вкладу, апеляційний суд дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені до 110 000,00 грн, оскільки її стягнення у розмірі, заявленому позивачем, порушує права відповідача та принципи цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності.

Посилання заявника на постанову Великою Палати Верховного Суду від

12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (касаційне провадження

№ 14-422цс18) та позиції Верховного Суду, викладені у постановах від

18 вересня 2019 року у справі № 285/5823/13-ц (касаційне провадження

№ 61-24575ск18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/9248/13-ц (касаційне провадження № 61-30771ск18) де передбачено право стягувати з боржника пеню в іноземній валюті є безпідставними, оскільки у наведених справах судами встановлено, що умовами кредитного договору передбачено нарахування пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу. У цій справі, по-перше: кредитний договір не укладався; по-друге: сторони не узгоджували умовами договору нарахування пені. Тобто фактичні обставин справ, на які посилається заявниця, та фактичні обставини цієї справи є різними.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно тлумачення норм матеріального права, при цьому містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на

2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову в даній справі є стягнення депозитного вкладу у розмірі 4 245,44 доларів США, процентів за користування депозитом у розмірі 235,25 доларів США, пені за безпідставне списання коштів з рахунку у розмірі 1 045,50 доларів США та пені у зв`язку з відмовою повернути депозитний вклад після закінчення строку дії договору у розмірі

7 132,72 доларів США, всього - 12 658,91 доларів США, що станом на час звернення до суду з позовними вимогами еквівалентно 345 968,01 грн.

Ціна позову в даній справі на момент вирішення питання про відкриття касаційного провадження не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 500 = 960 500,00 грн), що є підставою для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою, а при вирішенні справи з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, правильно застосовані судом норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 110 000,00 грн у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу, процентів та пені.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко