ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3657/18 Номер провадження 22-ц/814/1161/19Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Алтухової О.С. від 22 січня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 12183,70 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17.09.2017 року на підставі заяви позичальника № PLXRRX12140035 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з порушеннями позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 19.09.2018 року утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована недоведеністю позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та невідповідністю таких вимог самим умовам укладеного кредитного договору, згідно яких строковий кредит був наданий в розмірі 2278 грн. на строк 24 місяців, тобто до 17.09.2009 року.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає, що суд не дослідив наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, не прийняв його до уваги як належний доказ. Крім того, факт заборгованості доводиться наданою банком випискою по кредитній картці ОСОБА_2

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовим доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості банк посилався на факт укладення між сторонами кредитного договору №б/н від 17.09.2007 року.

При цьому, позивач стверджував, що згідно останнього позичальник ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, про отримання якої розписалась в заяві-анкеті.

Одночасно, позивач зазначив, що своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank/ua/terms /pages/70/ складають єдиний договір про надання банківських послуг.

На підтвердження заявлених вимог, банком до позовної заяви була приєднана ксерокопія заяви позичальника № PLXRRX12140035, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та розрахунок заборгованості станом на 19.09.2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з відсутності доказів на підтвердження укладення кредитного договору саме в сумі 15000 грн. та критично оцінив надані позивачем в якості доказів ксерокопії «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Зазначивши при цьому, що згідно до положень ст. 638 ЦК України , сторони при укладанні кредитного договору погодили всі істотні умови, згідно яких банк надав позичальнику кредит в розмірі 2278.грн. на строк до 24 місяців строком з 17.09.2007 року по 17.09.209 року включно.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, матеріали справи містять ксерокопію заяви позичальника № PLXRRX12140035 від 17.09.2007 року, згідно якої банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 2278,80 грн. на строк 24 місяців з 17.09.2007 року по 17.09.2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку у заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 83,18 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 379,8 грн.

При цьому, сторони погодили зобов'язання позичальника, визначені в даній заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам - «Розстрочка» та «Стандарт».

Для виконання позичальником своїх зобов'язань банк відкриває рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди та інші платежі.

За умовами договору банк зобов'язаний перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в розмірі 1899 грн. на вказаний поточний рахунок з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою №17909/1 від 17.09.2007 року».

Крім того, зміст кредитного договору містить і інші істотні умови, як то - придбаний позичальником товар є предметом застави та відповідно до п.п.2.3, 2.4,2.5 Умов забезпечення зобов'язань, буде належати в майбутньому позичальнику на праві власності.

Таким чином, за своїм змістом та зобов'язаннями вказаний кредитний договір є самостійним споживчим договором , який згідно до ст. 638 ЦК України містить всі істотні умови , необхідні для його виконання сторонами.

За вказаних обставин, сам зміст договору та викладені в ньому істотні умови спростовують той факт, що позичальником було отримано кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Одночасно, з наданої банком ксерокопії вказаного кредитного договору не вбачається твердження позивача про те, що підписана позичальником заява складає єдиний банківський договір разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» .

Більше того, зміст вказаного кредитного договору свідчить про те, що позичальник своїм підписом стверджує, що вона ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» ( «Стандарт»), що були надані в письмовій формі.

При цьому, жодного посилання на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на відповідному банківському сайті, укладений 17.09.2007 року кредитний договір не містить.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з наданою судом першої інстанції критичною оцінкою доказам позивача у вигляді - «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифам Банку» , які в наданій банком редакції не мають ніякого відношення до укладених в 2007 році споживчих кредитних договорів, оскільки останні урегульовувались на той час іншими нормативними документами - Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» ( «Стандарт»).

Також матеріали справи не місять будь-яких доказів про те, що на момент укладання вказаного кредитного договору сайт ПАТ «Приватбанк» з розмішеною на ньому інформацією про «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» - взагалі існував, натомість містять дані про організації такого спеціального сервісу лише з 01.07.2015 року.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення позивачем обставин, якими він обґрунтовував заявлені вимоги, а саме факту укладання кредитного договору в розмірі 15000 грн., нарахованих на цю суму нього відсотків та пені.

Апеляційна скарга не місить посилань на обставини, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та спростували б висновки суду.

Відхиляються як недоведені належними доказами твердження апелянта про те, що позичальник ОСОБА_2 на підставі заяви №б/н від 17.09.2007 року отримала кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, оскільки таке твердження спростовується самим змістом кредитного договору, за умовами яка якого позичальник отримала споживчий кредит на придбання відповідного товару, кошти за який банк перерахував на спеціально відкритий рахунок згідно до заяви ОСОБА_2 та рахунку-фактури.

Приєднані апелянтом до апеляційної скарги виписки за період з 01.01.1999 року по 05.03.2019 року по основній карті жодного відношення до укладеного 2007 року споживчого кредиту не мають.

Крім того, колегія суддів зауважує, що приєднана представником банку до апеляційної скарги виписка фактично є новим письмовим доказом по справі, який не надавався позивачем до суду першої інстанції, а відтак судом в порядку ст. 89 ЦПК України не оцінювався.

Згідно до вимог ч.3ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції ,приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від його волі.

В даному випадку таких доказів апелянтом не надано і не дотримано вимоги щодо направлення іншим учасникам процесу відповідної копії цих нових доказів .

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.