"02" квітня 2019 р. Справа № 366/672/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Чіркова Г.Є.,

при секретарі: Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород заяву державного виконавця Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_1 про вирішення питання про звернення стягнення на майно, стягувач ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4,

встановив:

Державний виконавець Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області звернувся до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на майно, у якій просив для погашення заборгованості, згідно виконавчого листа № 366/672/15-ц, виданого 02.12.2015 року Іванківським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості (за договором позики у сумі 1 527 892 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 45 837 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн.), звернути стягнення на два житлові будинки, які знаходяться в Київській області, Іванківському районі, с. Рудня Сидорівська, вул. Нова 6-а.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2015 року Іванківським районним судом Київської області винесено заочне рішення у справі № 366/672/15-ц, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 1 527 892 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 45 837 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3 654 грн.

08.07.2015 року Іванківським районним судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 366/672/15-ц про стягнення боргу за договором позики.

05.08.2016 року Іванківським міжрайонним відділом ДВС Міністерства юстиції України на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження ВП № 51871438 з виконання виконавчого листа № 366/672/15-ц.

Разом з тим, вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 51871438 зобовязано божника самостійно виконати рішення суду протягом 7 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто до 12.08.2016 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого щодо субєкта № 65159360 сформованої 05.08.2016 року у вказаних реєстрах відсутні відомості щодо ОСОБА_3 про право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження.

Довідкою Кропивнянської сільської ради Іванківського району Київської області від 05.09.2016 року № 277 підтверджено, що дійсно два житлові будинки незавершеного будівництва (фундамент-залізо-бетон, стіни-дерево, дах-металевий проф-настил), які знаходяться за адресою: Київська область, Іванківський район, с. Рудня-Сидорівська, вул. Нова, 6-а, будувалися орієнтовно в 2009-2010 роках ОСОБА_5.

Разом з тим, відповідно до листа Кропивнянської сільської ради Іванківського району Київської області від 22.01.2018 № 02-8-24, зазанчені вище два спірні будинки побудовані ОСОБА_5 без дозволу на забудову та дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність, постійне користування чи оренду.

У 2012 році земельна ділянка, на якій розміщені самовільно збудовані житлові будинки передана в оренду ОСОБА_4, з умовою, що він бере на себе зобовязання розробити всі необхідні документи для реєстрації договору оренди. Проте в період часу з 2012 по 2017 роки ні технічна документація, ні проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в оренду на затвердження до сільської ради не надходили. Відтак, земельна ділянка, де розміщені самовільно збудовані житлові будинки за адресою: Київська область, Іванківський район, с. Рудня-Сидорівська, вул. Нова, 6-а, належить до земель Кропивнянської сільської ради.

Так, 18.11.2016 року представник ОСОБА_2 звернувся до відділу ДВС із клопотанням про звернення до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на два житлові будинки, які знаходяться в Київській області, Іванківському районі, с. Рудня-Сидорівська, вул. Нова, 6-а.

Однак, рішенням Кропивнянської сільської ради Іванківського району Київської області № УІ-17-85 від 05.01.2012 року земельну ділянку площею 0,2500 га за адресою: Київській області, Іванківському районі, с. Рудня-Сидорівська, вул.. Нова, 6-а надано в оренду ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За таких умов, державний виконавець, з посиланням на п. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» вбачає за необхідне звернути стягнення на вказані вище приміщення, як на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

У судовому засіданні державний виконавець підтримав свою заяву та просив суд її задовольнити. Одночасно повідомив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого щодо субєкта відсутні відомості щодо ОСОБА_3 про право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження. Разом з тим, згідно змісту заяви ОСОБА_2 від 18.11.2016 року йому стало відомо про передачу ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_5 для будівництва двох житлових будинків (готелів) для риболовів в Київській області, Іванківському районі, с. Рудня Сидорівська, вул. Нова, 6-а, що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 21.09.2016 року, завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 За таких умов, в порядку передбаченому п. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» вбачає за необхідне звернути стягнення на будинки, зазначені у заяві.

Представники стягувача в суді заяву державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області підтримали та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Боржник, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду не прибув. Однак у поданих до суду письмових поясненнях ОСОБА_7 наполягав на задоволенні заяви ДВС, посилаючись на те, що грошові кошти він брав в борг не для своїх особистих потреб, а для будівництва двох будинків для потреб СП «Прогрессо-Італія», де він у 2009 році був призначений генеральним директором. Коштами отриманими ним у борг від ОСОБА_2 розпоряджався ОСОБА_5 як засновник СП «Прогрессо-Італія». Ці кошти витрачено на господарські потреби СП «Прогрессо-Італія», а саме будівництво двох житлових будинків по вул. Нова, 6-а в с. Рудня-Сидорівська Іванківського району Київської області. У 2017 року ОСОБА_5 помер. За таких умов ОСОБА_7 вважає, що боржником перед ОСОБА_2 є СП «Прогрессо-Італія».

Представник третьої особи в суді проти задоволення заяви ДВС заперечив посилаючись на те, що ОСОБА_3 немає відношення до житлових будинків по вул. Нова, 6-а в с. Рудня-Сидорівська Іванківського району Київської області. Їх будівництво розпочинав та здійснював ОСОБА_5, що підтверджується довідкою сільської рдаи. Право власності на вказані будинки ніким в установленому законом порядку не зареєстровано. Земельна ділянка, що знаходиться під цими будинками на праві власності нікому не належить. Одночасно повідомив, що рішенням Кропивнянської сільської ради №VІ 17 85 від 05.01.2012 року йому надано в оренду земельну ділянку, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який розміщений за адресою: Київська область, Іванківський район, село Рудня Сидорівська, вул. Нова, 6-а.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, законодавець в даній нормі чітко визначив умову, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності в установленому законом порядку, як юридичного факту.

При цьому таке право має належати боржникові і не бути зареєстрованим, що і має встановити суд, як передумову для задоволення подання державного виконавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки та житлових будинків за адресою: Київській області, Іванківському районі, с. Рудня Сидорівська, вул. Нова, 6-а.

В суді не доведено того, що боржнику ОСОБА_3 відводилася земельна ділянка, на якій побудовано спірні житлові будинки, як і докази того, що будинки або ж будівельні матеріали, з яких складаються будинки, належать боржнику.

Встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовані спірні будинки, як на момент виникнення спірних правовідносин так і на даний час знаходиться в комунальній власності Кропивнянської сільської ради Іванківського району Київської області, яку передано в оренду ОСОБА_4 Розташовані на ній два спірних будинки побудовані самочинно й не боржником.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Встановлено, що земельна ділянка із спірними будинками боржнику не виділялася і той згадане будівництво на ній не здійснював.

Натомість, згідно довідок Кропивнянської сільської ради Іванківського району Київської області від 05.09.2016 року № 277 та від 22.01.2018 № 02-8-24 встановлено, що ОСОБА_5 здійснював самовільне будівництво спірних будівель, тобто без дозволу на забудову та дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність, постійне користування чи оренду. При цьому ОСОБА_5 самовільне будівництво здійснювалось у 2009-2010 роках, тобто до виникнення у 2013 році боргового зобовязання між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що підтверджується копією розписки.

Відтак, самовільне будівництво ОСОБА_5 спірних будівель не утворює у ОСОБА_3 будь-якого права на житлові будинки розміщені за адресою: Київська область, Іванківський район, село Рудня Сидорівська, вул. Нова, 6-а.

Саме тільки твердження боржника ОСОБА_3 і обставини того, що він отримав у борг у ОСОБА_2 грошові кошти, які передав іншій особі ОСОБА_5 для будівництва спірних будинків, правовою підставою для звернення стягнення на них, згідно ст. 440 ЦПК бути не можуть. Вказані посилання на вимогах Закону не ґрунтуються й ним не відповідають.

Сам лише факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів, що були предметом позики, ОСОБА_5 свідчить лише про розпорядження користувачем коштами на власний розсуд та не може бути підставою для встановлення факту виникнення права на нерухоме майно, що могло бути побудоване за ці кошти третьою особою.

Так, насамперед слід зазначити, що спірні правовідносини виникли лише між ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_3, згідно яких останній на користь кредитора зобовязаний повернути суму позики в передбачений строк (ст.ст. 526-527, 1046-1050 ЦК України).

Посилання на те, що такий обовязок у виді повернення новоствореного майна за позичені кошти перейшов до іншого боржника на вимогах Закону не ґрунтується (ст. 528 ЦК України) і виниклим спірним правовідносинам не відповідає.

Договір про спільну діяльність між особами згаданими в поясненнях ОСОБА_3 згідно вимог ст.ст. 1130 і 1131 ЦК України не укладався й стягнення заборгованості на цій правовій підставі за рішенням суду не відбувалося.

З цих же підстав суд відкидає доводи сторони стягувача про те, що в боржника виникло право на будівельні матеріали з яких складається самочинно збудовані будинки.

Цільове використання боржником отриманої позики правового значення для вирішення цієї справи мати не може.

За таких обставин суд дійшов висновку, що право на спірні самочинні будинки та /або будівельні матеріали, на яке б могло бути звернуто стягнення на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом № 366/672/15-ц, у боржника ОСОБА_3 не виникло.

З системного аналізу положень ст. 440 ЦПК України вбачається, що норми вказаної статті підлягають застосуванню у разі набуття особи права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку та ухилення від реєстрації такого права власності.

Отже в даному випадку належними та допустимими доказами будь-яке право ОСОБА_3 на житлові будинки розміщені за адресою: Київська область, Іванківський район, село Рудня Сидорівська, вул. Нова, 6-ане підтверджено.

Таким чином заява державного виконавця на вимогах Закону не ґрунтується й задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 268, 440ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 11 квітня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя