Справа № 567/439/19
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11 квітня 2019 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Венгерчук А.О., перевіривши дотримання вимог ст.175, 177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про поділ майна подружжя,

встановила:

позивач ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України та ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Згідно п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Така ж позиція зазначена в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, позивачкою не зазначено та не надано всіх доказів, що підтверджують обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема щодо набуття та наявності майна, що якого виник спір, а також його вартості.

Як роз'яснено у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно з вимогами ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання майна, що є предметом даного спору, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Відповідно до п.2 ч.1ст.176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

В позовній заяві позивач взагалі не зазначила загальну суму спільного майна подружжя.

Також, матеріали позовної заяви не містять доказів щодо погодження з відповідачем зазначеної вартості спірного майна подружжя, як і доказів про дійсну вартість спірного майна на час подачі позову.

Тож, позивачу необхідно зазначити ціну позову з урахуванням ринкової вартості спірного майна. Доказом вартості майна можуть бути роздруківки оголошень продажу аналогічного майна в районі місця знаходження спірного майна.

Крім того, позивачем не викладено обґрунтування та не зазначено доказів і не вказано підстав звільнення від доказування обставин, а саме неможливості отримання інформації у порядок та спосіб що визначений діючим законодавством.

Тому, позивачем не зазначено жодної обставини щодо способу отримання доказів, яким обґрунтовується заявлена нею позовна вимога, а саме: позивачем не зазначено чи зверталася вона до відповідних органів чи структур із запитами щодо встановлення повної інформації про спірне нерухоме майно, його ринкову вартість, технічну характеристику, наявність чи відсутність відповідних договорів, які стосуються набуття чи відчуження нею чи відповідачем спірного майна, та не зазначено про відмову відповідних органів у наданні позивачу запитуваної інформації.

Окрім того, відповідно до ст.274 ЦПК України, справа про поділ майна подружжя, може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, яке також може відбуватися без повідомлення сторін по справі, за наявними у матеріалах справи доказами. Однак, як встановлено з позовної заяви, позивач не надаючи повного обєму доказів для вирішення справи, не заявляє жодного клопотання необхідного для правильного вирішення спору, наприклад, про проведення експертизи чи витребування доказів, тощо.

Також, в порушення п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач не зазначила щодо наявності у неї або іншої особи оригіналів наданих доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору.

Однак, позивач до позовної заяви не надала належним чином оформлене клопотання про відстрочення сплати судового збору, як і не подала квитанції про повну сплату такого збору.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" № 3674 - VІ від 08.07.2011, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Однак, позивачем при подачі позовної заяви не сплачено у повному розмірі судовий збір за позовні вимоги, хоча згідно Закону України «Про судовий збір» позивач не звільнена від такої сплати.

Окрім того, позивач звертається до суду з питанням про відстрочення сплати судового збору, у звязку із наявним скрутним матеріальним становищем. Однак, оскільки дане питання суд досліджує до відкриття провадження по справі і немає можливості для отримання додаткових доказів, щодо встановлення дійсності скрутного матеріального стану позивача, тому позивачу необхідно було надати всі докази, які б доводили дане твердження.

У позовні заяві зазначено, що позивач самостійно виховує дитину до 14 років, тому просить відстрочити сплату судового збору, однак самостійне виховання дитини не є свідченням скрутного матеріального становища, оскільки матеріальне забезпечення дитини відповідно до Закону лежить на обох батьках, а позивач доказів несплати відповідачем коштів на утримання неповнолітньої дитини не надає, як і не надає жодних доказів, які б свідчили про наявність скрутного матеріального становища, тому посилання відповідача лише на ту обставину, що вона самостійно виховує дитину, не заслуговує на увагу.

Тому, в порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК позивачем до позовної заяви не додано документу, що підтверджує повну сплату судового збору, розмір якого при поданні цивільного позову, майнового характеру фізичною особою, згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позовна заява містить позовні вимоги, які підлягають сплаті судовим збором, а позивачем судовий збір в повному розмірі не сплачений, тому його необхідно сплатити на р/р 7005, отримувач УК в Острозькому районі, банк отримувача: Казначейство України, , МФО 899998.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановила

залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасник справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_3