ЄУН 193/143/19
Провадження № 2/193/208/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 листопада 2019 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого - судді Кащук Д.А.,
за участю секретаря судового засідання Ратушної В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Софіївка, в порядку ст.247 ч.2 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерське) господарства "Олександро-Володимирівське", третя особа - Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації,-
Також дана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Зазначає, що у 2008 році ОСОБА_1 досягла усної домовленості про використання даної земельної ділянки, належної їй на праві приватної власності, строком по 2018 рік із СТОВ «Оріон», яке має спільних засновників з СФГ «Олександро-Володимирівське» та фактично належить подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, таке використання письмово не оформлювалося жодним належним чином. Домовленість була досягнута усно з керівником СТОВ «Оріон» та співзасновником СФГ «Олександро-Володимирівське» Демченко В.Й ОСОБА_4 , у перемовинах щодо якої також приймала участь його дружина - ОСОБА_3 , яка є керівником СФГ «Олександро-Володимирівське».
Весною 2009 року ОСОБА_2 попросив позивачку, як гарантію виконання даної домовленості, передати йому на зберігання правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку (державний акт), про що його дружина - ОСОБА_3 , яка є до того ж співзасновником та керівником СФГ «Олександро-Володимирівське» і безпосередньо фактично приймала участь в управлінні даними юридичними особами, видала їй розписку від 01.03.2009 року, копія якої додається до позову, про те, що вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку позивачки на зберігання по 2018 рік.
При цьому, за усною домовленістю між позивачем та керівником і власником СТОВ «Оріон», останні отримували у користування вказану належну їй земельну ділянку з 2008 року по 2018 рік, сплативши при цьому плату за таке користування на 10 років вперед.
Позивач звертає увагу суду на те, що жодного договору оренди між позивачкою та СТОВ «Оріон» не укладалося, існувала лише усна домовленість між позивачкою та даною юридичною особою і подружжям ОСОБА_5 та позивач вважала, що вони користуються належної їй земельною ділянкою поза обліком такого речового права.
Дана обставина щодо передачі земельної ділянки у користування СТОВ «Оріон» підтверджується також і тим, що, як з`ясувалося, протягом 2010-2013 року СТОВ «Оріон», яке має тих же самих засновників, як і підприємство відповідача, за даними ГУ ДФС у Дніпропетровській області сплачувало податок на доходи фізичних осіб за ОСОБА_1 , як з доходу отриманого від надання майна в оренду, хоча жодних доходів у дійсності не виплачувало. Копії даних відомостей з ГУ ДФС у Дніпропетровській області додано позивачем до позову.
Позивач стверджує, що СТОВ «Оріон» підроблювало договір оренди, якщо офіційно, як податковий агент, сплачувало за позивача податок на доходи фізичних осіб від сплати орендної плати, яку фактично не сплачувало у відповідні звітні періоди. Проте, враховуючи існування домовленості між позивачем та СТОВ «Оріон», про які зазначалося вище, позивач не має претензій щодо його користування земельною ділянкою.
Окрім того, викладені обставини підтверджується і відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно СТОВ «Оріон» та СФГ «Олександро-Володимирівське», роздруківки яких додаються до позову та дані відомості є загальнодоступними.
У 2016 року позивач ОСОБА_1 вперше попередила родину ОСОБА_5 та СТОВ «Оріон» про те, що після 2018 року вона бажає оброблювати самостійно належну їй земельну ділянку та попросила повернути правовстановлюючий документ (державний акт) на неї. На таке прохання вони їй повідомили, що документ було втрачено, а земельну ділянку вони повернуть, як і домовлялися в кінці 2018 року, після збору врожаю.
Як стверджує позивач, даний договір позивач не укладала з відповідачем та тим паче не підписувала його.
У подальшому позивач почала з`ясовувати звідки в реєстрах з`явилися відомості про право оренди за відповідачем ще й на такий строк.
Сам відповідач та його працівники не пояснювали нічого та стали уникати спілкування з позивачем.
Згодом, позивач знову отримала 04.11.2016 року інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно даної земельної ділянки, де вже було зареєстровано не лише оренду на дану земельну ділянку, а й суборенду, копія даної інформаційної довідки додається до позову.
У зв`язку з викладеним, 07.11.2016 року представник позивача за довіреністю - донька ОСОБА_6 звернулася із заявою до Софіївського ВП щодо підробки договору оренди на земельну ділянку позивача, проте повідомленням Софіївського ВП від 07.12.2016 року її повідомили про невнесення відомостей в ЄРДР через наявність цивільно-правового спору, на підтвердження чого позивачем додано копії талону-повідомлення № 248 від 07,11.2016 року та повідомлення від 07.12.2016 року.
Правовстановлюючий документ, який отримала на зберігання ОСОБА_3 , було оголошено втраченим та недійсним, про що у газеті «Вісті Софіївщини» від 03.12.2016 року за № 88 (2277) було дано оголошення.
Оскільки позивач даний договір не укладала та про його існування дізналася лише 07.10.2016 року, то відповідно вона не має його примірника в оригіналі Оригінальні примірники повинні бути у відповідача і такий примірник мається у третьої особи - Софіївської РДА в реєстраційній справі на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно, позивач і не отримувала орендної платні від відповідача за користування даною земельною ділянкою, хоча податки від сплати такої, як з`ясувалося, згідно даних ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач сплачував у період з 2014 по 2017 рік, крім 2016 року.
Отже, позивач зазначає, що не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки, та доводити дану обставину вважає за необхідне шляхом призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи після витребування оригінальних примірників спірного договору, про що до позовної заяви додаються відповідні клопотання.
Як стверджує позивач, із візуального порівняння підписів, виконаних від імені позивача ОСОБА_1 шляхом написання її прізвища «Сармосова» в спірному договорі у відповідних графах вбачається, що їх виконання відповідає почерку ОСОБА_3 у вищевказаній розписці, яка є керівником та співзасновником СФГ «Олександро-Володимирівське»,
Державну реєстрацію права оренди за зазначеним договором оренди земельної ділянки від 20.06.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено 01.12.2013 року державним реєстратором Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області Товстуха Юрієм Миколайовичем за записом номер 3627815. Сторона позивача намагалася вирішити спір мирним шляхом та неодноразово просила відповідача повернути належну їй земельну ділянку, у тому числі й шляхом направлення письмової претензії, яку відповідач отримав 17.11.2018 року, але жодної відповіді на неї не надав.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв та клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи Єремєєв А.В. просив справу розглянути без їх участі та без фіксування технічними засобами.
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оцінюючи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
В силу положення ч. 2ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. ст. 13, 14, 19 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це письмова угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої передбачається умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання в обумовлений договором строк.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).
Ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).
Згідно ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч. З ст. 203 ЦК України про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 рокуоспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Пунктом 5 вищезазаначеної Постанови передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Згідно п. 1 ч. ст.9 ЗаконуУкраїни" Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.
Згідно п.п. 3, 6 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, до кола повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно тощо.
Положеннями ч. 1ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору оренди землі від 02 квітня 2008 року) істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.
Положеннями ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі"(у редакції, яка була чинною на момент укладення договору оренди землі від 02 квітня 2008 року) передбачалось, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.
Після дослідження даного висновку експертизи, позивач ОСОБА_1 також підтвердила даний факт, що вона вказаний договір не підписувала, а представник відповідача ніяких зауважень чи пояснень з приводу даного висновку, не надав.
Таким чином, судом встановлено, що підпис у спірному договорі оренди земельної ділянки від 20.06.2013 року позивачеві не належать, про що остання і зазначала в своєму позові. Будь-яких доручень іншій особі з повноваженнями на підписання даного договору від його імені, він нікому не надавав і не надано таких відповідачем.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.
Згідно із ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
На підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.
За змістом ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору, а вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ст.215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).
В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).
Отже, судом встановлено, що позивач вищевказаний договір оренди земельної ділянки від 20.06.2013 року не підписувала і відповідно не було вільного волевиявлення позивача на укладення цього договору.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Тобто, державна реєстрація це не підстава набуття права оренди земельної ділянки, а засвідчення державою вже набутого права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі, при цьому, факт реєстрації права оренди земельної ділянки є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права оренди, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права оренди, оскільки такої підстави закон не передбачає.
Отже, оскільки реєстрація є похідною дією від виникнення права оренди земельної ділянки, тому відсутність реєстрації при поновленні договору оренди не припиняє набуття такого права в цілому.
Зазначені висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 лютого 2019 по справі № 917/410/18.
Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
За змістом ч. 2 ст. 24 ЗУ "Про оренду землі" орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою;
Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Пунктами 2.3 та 2.6 вказаного Порядку передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, що посвідчують його особу.
Враховуючи вищезазначене, оскаржуваний договір має бути визнаний недійсним, а оскільки вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди, є похідною від спору щодо відповідного майнового права, суд скасовує рішення про державну реєстрацію цього права.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
За змістом п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати повязані із проведенням експертизи.
Як вбачається з матеріалів справи витрати ОСОБА_1 , повязані із проведенням судової почеркознавчої експертизи у справі згідно акту №2489-19 здачі-приймання висновку судового експерта №2489-19 складають 7536,00 гривень.
З огляду на наведене, суд вважає за потрібне стягнути з Селянського (фермерське) господарство "Олександро-Володимирівське" ідентифікаційний код юридичної особи - 32075386 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 - 7536,00 грн судових витрат, повязаних із проведенням експертизи.
Що стосується понесених позивачем витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Встановлено, що 28.01.2019 між ОСОБА_1 та адвокатом Захаровою Мариною Володимирівною було укладено договір про надання правової допомоги. Повноваження адвоката Захарової М.В. підтверджується ордером серії ДП №251/000043 від 29.01.2019 року та свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю №1847 від 26.05.2008 року (а.с.46-57).
Згідно акту виконаних робіт від 29.01.2019 року за договором від 28.01.2019 вбачається, що адвокатом ОСОБА_8 виконано робіт: попереднє опрацювання матеріалів, складання позовної заяви, формування пакету документів, копіювання додатків, загалом витрачено 10 годин робочого часу адвоката, вартість наданих послуг згідно акту прийому-здачі наданих послуг складає 2000 грн., що підтверджується товарним чеком б/н від 29.01.2019 року (а.с.54-56).
Крім того, згідно додаткової угоди від 29.01.2019 року до договору від 28.01.2019 вбачається, що адвокатом Захаровою М.В. виконано робіт: представництво та захист інтересів позивача в суді першої інстанції, надання необхідних роз`яснень та консультацій щодо суті справи, подання необхідних заяв та клопотань на загальну суму 5000 грн..
Оцінивши надані представником позивача матеріали в обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., суд вважає їх обґрунтованими частково.
А тому враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, з врахуванням фактичного обсягу виконаних робіт та їх характеру, зважаючи на те, що представник позивача була присутня та брала участь фактично в трьох судових засіданнях, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. (2000 грн.+1500 грн. (500,00 грн.х3 судових засідання)) як такі, що в цій частині є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем у сумі 1536,80 грн. при зверненні з цим позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1,6,13,17,19,24,25,32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.15, 203, 215, 792 ЦК України, ст.ст.2, 19, 81,137, 141, 263, 265, 273 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Селянського (фермерське) господарства "Олександро-Володимирівське", третя особа - Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації задовольнити в повному обсязі.
Скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за записом номер 3627815 від 01.12.2013 року про державну реєстрацію права оренди за договором оренди земельної ділянки від 20.06.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством "Олександро-Володимирівське", який було вчинено державним реєстратором Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області Товстуха Юрієм Миколайовичем.
В задоволенні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем або іншою особою до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Суддя: Д.А.Кащук