Справа № 145/2088/18
Провадження №22-ц/801/720/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

16 квітня 2019 рокуСправа № 145/2088/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення компенсації та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2019 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, у зв'язку з тим, що за її подання не сплачено судовий збір у розмірі, що відповідає розміру ставок судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою, визначених Законом України «Про судовий збір», та за формою і змістом ця скарга не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, зокрема, в апеляційній скарзі позивач повинна була зазначити найменуванням суду, до якого подається скарга, саме Вінницький апеляційний суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Для усунення вказаних недоліків скарги апелянту було надано максимальний строк для їх виконання - десять днів з дня отримання копії ухвали, яку ОСОБА_2 отримала 01 квітня 2019 року, про що міститься відповідна відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, 08 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків, в обґрунтування якої зазначила, що відповідно до ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області, постановленої у цій справі 26 листопада 2018 року, її було звільнено від сплати судового збору, вказана ухвала суду першої інстанції не оскаржувалась, отже скаржник не повинна платити судовий збір за подання апеляційної скарги.

Крім того, вона посилається на те, що у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - постанова Пленуму ВССУ № 10) визначено, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Водночас, скаржником надано суду апеляційну скаргу, в якій, відповідно до вимог ухвали апеляційного суду від 12 березня 2019 року, зазначено найменуванням суду, до якого подається скарга, саме Вінницький апеляційний суд.

Проте, оцінивши доводи вказаної заяви щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору, суд вважає їх необґрунтованими, а вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2019 року виконаними не в повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з положеннями ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони у справі, може звільнити її від оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов : якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору, пов'язаного з розглядом справи в суді першої інстанції, проте клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги скаржник до Вінницького апеляційного суду не заявляла, жодних належних доказів на підтвердження того, що вона дійсно позбавлена можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у встановленому законом розмірі суду не надавала, а тому вона мала сплатити судовий збір у розмірі, визначеному п. п. 9 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Твердження ОСОБА_2 про те, що вона не повинна платити судовий збір за подання апеляційної скарги тому, що її звільнено від сплати судового збору вказаною ухвалою суду першої інстанції, є безпідставними, оскільки питання щодо перевірки дотримання апелянтом вимог ст. 356 ЦПК України щодо форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, й обов'язку додати до апеляційної скарги документи, що підтверджують сплату судового збору або підстави звільнення від такої сплати, а відтак вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, з огляду на системне тлумачення положень ст. ст. 136, 357 ЦПК України та ст. 9 Закону України «Про судовий збір», належить до виключної компетенції суду апеляційної інстанції.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на роз'яснення Пленуму ВССУ, які містяться у п. 6 його постанови № 10, оскільки вони не стосуються цієї справи, у якій ОСОБА_2 звернулася з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, стягнення компенсації та моральної шкоди, тобто з вимогами, щодо яких ст. 5 Закону № 3674-VI не передбачено пільги щодо сплати судового збору. При цьому, позивач не стверджує, що вона відноситься до деяких категорій визначених цим законом осіб, які звільняються від сплати судового збору незалежно від виду позову. Матеріали справи таких даних також не містять.

Таким чином, вимоги ухвали апеляційного суду щодо сплати судового збору у встановлені строки апелянтом не виконано, тому апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала, відповідно до вимог ст. ст. 185, 357 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2019 року у вказаній справі вважати неподаною та повернути цій особі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя О. В. Ковальчук