печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2597/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Рябцовій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Мотивуючи позовні вимоги, вказує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім позивача, в цій квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , а також її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Довідкою форми №3. Проте, фактично з 1996 р. ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, а з 2006 р. на постійній основі перебуває в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, де живе і працює по теперішній час. Це підтверджується, зокрема, також наявністю в нього безстрокового дозволу на проживання в Сполученому Королівстві (residence permit, indefinite ), про що зазначено в його. Крім того, як особа, що постійно мешкає за межами України, відповідач прийнятий на облік у Консульскому відділі Посольства України у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії, що також підтверджується відповідною відміткою в його паспорті.

Також та обставина, що відповідач тривалий час не проживає у квартирі за місцем реєстрації, підтверджується, зокрема, Актом обстеження від 17.08.2018 р., та може бути підтверджено іншим мешканцем ОСОБА_3 . Протягом всього цього часу відповідач у квартирі не з`являвся, його особисті речі у квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг він не бере, спільного господарства з позивачем не має.

Натомість реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює останній перешкоди у розпорядженні своїм майном, приводить до додаткових витрат, зокрема, у вигляді зайвих нарахувань по житлово-комунальним послугам, а також створює мені перешкоди в оформленні відповідної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідач в усній формі визнає необхідність зняття його з реєстрації в цій квартирі, але в зв`язку з постійним проживанням за межами України відмовляється приїжджати в Київ для вирішення цього питання, що послугувало підставою для звернення до суду..

На виконання вимог частини шостої ст. 187 ЦПК України, Печерським районним судом м. Київ здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, відповідь на яку отримано 12 лютого 2019 року, чим підтверджується реєстрація відповідача в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 12.02.2019 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

09.03.2019 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому останній визнав позовні вимоги та їх мотиви, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність сторін.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 цієї статті визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", абз.3 п.11 "Правил реєстрації місця проживання", затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207, зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Підстави та порядок позбавлення особи права користування житловим приміщенням врегульовано, зокрема, нормами Житлового Кодексу УРСР та Цивільного Кодексу України.

Так, ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ч.1 ст.405 ЦК України, якою встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Разом з цим, ст.41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.72 ЖК УССР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи, що під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.71,72 ЖК України, ст.ст.10,11,76,81,259,263,264 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.10.2019

Суддя Т.Г. Ільєва