ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8183/19 Справа № 203/3765/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок затоплення, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду позовну заяву до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок затоплення.

Вказували, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У квартирі АДРЕСА_2 , розташованій поверхом вище, мешкають відповідачі. 10 серпня 2017 року з вини останніх сталося залиття їх квартири. Викладена обставина підтвердилася відповідним актом КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, проте відповідачі відмовилися відшкодовувати заподіяну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини позивачі просили суд:

- зобов`язати відповідачів відшкодувати шкоду, завдану затопленням квартири АДРЕСА_1 , шляхом проведення ремонту стін та стелі, які були пошкоджені, що зафіксовано в акті КП "Жилсервіс-2" від 14 серпня 2018 року, за рахунок відповідачів з долученням відповідної організації, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних (будівельних) робіт, а також зобов`язати відповідачів усунути за їх рахунок біологічне зараження стін плісеневими грибами в квартирі позивачів;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у якості відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 49.500 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_1 здійснити за свій рахунок ремонтні роботи (з урахуванням знезараження плісеневих грибів) пошкоджених стін та стелі, що зафіксовано в акті комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 14 серпня 2018 року, із залученням організації, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних (будівельних) робіт, у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 компенсацію заподіяної моральної (немайнової) шкоди в розмірі 10.000 грн.00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у розмірі 352 грн.40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у розмірі 352 грн.40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного:

- причина залиття в акті чітко невстановлена, "халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 ніяк не може вважатись таким;

- огляд квартири відповідачів ніхто не проводив, акт складено без їх участі;

- третя особа неналежно виконує свої обов`язки з водопостачання будинку, в якому мешкають позивачі та відповідачі;

- висновок суду про залиття через мережі водопостачання квартири АДРЕСА_2 є безпідставним, джерела залиття та точна причина залиття так і не встановлені;

- у справі немає жодних відомостей про те, чи були заражені плісеневими грибами поверхні квартири до 10 серпня 2018 року;

- позивачем ніяк не доведено, що попередній стан їх квартири забезпечувався саме організацією, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних робіт, така вимога є спробою значно покращити стан старої квартири за рахунок відповідачів;

- стягнення моральної шкоди є безпідставним, оскільки вина відповідачів не доведена, як джерела та причини залиття.

ОСОБА_4 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість рішення суду, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення суду залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачі є співвласниками та мешканцями квартири АДРЕСА_1 .

У квартирі АДРЕСА_2 , розташованій поверхом вище, зареєстровані та мешкають відповідачі.

10 серпня 2018 року квартиру позивачів було залито через мережі водопостачання квартири АДРЕСА_2 . У результаті аварії було залито: стеля у ванній кімнаті площею 7,0 м2, а також стіна площею 12,0 м2; віконний блок у туалеті, а також стеля площею 2,0 м2; стеля у спальній кімнаті площею 8,0 м2, а також стіна площею 10,0 м2.

Викладені обставини додатково підтвердилися показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3

Того ж дня позивачі звернулися до третьої особи із заявою про складення акту про залиття.

14 серпня 2018 року комісією, яка складалася з працівників третьої особи, складено відповідний акт, у якому зафіксовано факт залиття, його обсяги, а також джерело затоплення (квартира відповідачів) (а.с. 22).

19 вересня 2018 року державною установою «Дніпропетровський обласний лабораторний центр» за заявою позивачів складено висновок №2894-2895 санітарно-мікробіологічного дослідження, відповідно до якого на стінах жилої кімнати, суміжної з ванною кімнатою квартири позивачів виявлено суцільний ріст плісеневих грибів (а.с. 27).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачами докази в їх сукупності, а також докази, добуті у судових засіданнях, свідчать про наявність безпосереднього причинного зв`язку між залиттям та його наслідками, тому вимоги позивачів в частині відшкодування майнової шкоди шляхом зобов`язання відповідачів полагодити пошкоджену річ обґрунтовані й підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком в частині задоволення судом першої інстанції вимоги про зобов`язання відповідачів відшкодувати шкоду шляхом проведення ремонту стін та стелі спірної квартири, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Посилання апеляційної скарги на те, що джерела залиття та точна причина залиття так і не встановлені, не спростовують висновків суду про наявність вини відповідачів у залитті, відповідачами не спростовано презумпцію вини, в той час як їх причетність до залиття квартири позивачів підтверджується відповідним актом КП "Жилсервіс-2" від 14 серпня 2018 року (а.с.22), зі змісту якого вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_4 халатне відношення мешканців АДРЕСА_2 в користуванні сантехнічними приладами.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів відшкодувати шкоду шляхом проведення ремонту стін та стелі, які були пошкоджені.

Так, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі не надавали до місцевого суду експертних досліджень щодо суми шкоди, завданої залиттям їх квартири, та просили захистити їх порушене право саме шляхом зобов`язання відповідачів за рахунок останніх здійснити в квартирі позивачів ремонт з долученням відповідної організації, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних (будівельних) робіт, а також зобов`язати відповідачів усунути за їх рахунок біологічне зараження стін плісеневими грибами в квартирі позивачів, втім, колегія суддів вважає, що такий спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимоги позивачів до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про здійсненння за свій рахунок ремонтних робіт (з урахуванням знезараження плісеневих грибів) пошкоджених стін та стелі, що зафіксовано в акті комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 14 серпня 2018 року, із залученням організації, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних (будівельних) робіт, у квартирі АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачами позивачам залиттям, та вважає, що судом першої інстанції, з урахуванням вимог розумності та справедливості вірно визначено розмір такої шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню в частині, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити за свій рахунок ремонтні роботи в квартирі позивачів, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Зважаючи на результат розгляду справи, а порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору в розмірі 704 грн.80 коп. та з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Крім того, підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою пропорційно до задоволених вимог скарги в розмірі 1.057 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради, про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 здійснити за свій рахунок ремонтні роботи (з урахуванням знезараження плісеневих грибів) пошкоджених стін та стелі, що зафіксовано в акті комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 14 серпня 2018 року, із залученням організації, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних (будівельних) робіт, у квартирі АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - комунальне підприємство "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради, про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 здійснити за свій рахунок ремонтні роботи (з урахуванням знезараження плісеневих грибів) пошкоджених стін та стелі, що зафіксовано в акті комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 14 серпня 2018 року, із залученням організації, яка має відповідні ліцензії та дозволи на проведення ремонтних (будівельних) робіт, у квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору в розмірі 704 грн.80 коп. та з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1.057 грн.20 коп.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.