Провадження №22-ц/812/619/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 485/1135/18 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення, яке постановлено Снігурівським районним судом Миколаївської області під головуванням судді Квєтки І.А. о 10 годині 20 хвилин у приміщенні цього суду 24 січня 2019 року за позовом

ОСОБА_1 до Широківської сільської ради Миколаївської області про визнання рішення сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю недійсними,

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Широківської сільської ради Миколаївської області про визнання рішення сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю недійсними.

Позивач зазначав, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою АДРЕСА_1. За рішенням Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12 листопада 1996 року № 22 йому було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 0,16 га. На даний час він не має можливості розпорядися зазначеною земельною ділянкою як власник, оскільки державний акт складений з порушенням, а саме розмір земельної ділянки зазначений в акті не відповідає фактичному розміру, який становить 0,21 га, тоді як в рішенні сільської ради та державному акті вказано 0,16 га. У внесенні виправлень в державний акт відповідачем ОСОБА_1 було відмовлено з посиланням на відсутність повноважень.

В зв'язку з зазначеним позивач просив визнати недійсними рішення Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12 листопада 1996 року № 22 в частині розміру переданої земельної ділянки та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 0, 16 га, виданий Червонодолинською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено невідповідність вимогам закону оскаржуваних ним актів, а відтак і порушення його прав.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, надання судом невірної оцінки доказам у справі та не вірне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суду надані належні докази того, що в його користуванні знаходиться земельна ділянка розмірами 0, 21, а не 0, 16 як зазначено в оскаржуваному ним рішенні сільської ради та державному акті.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так, на час прийняття рішення Червонодолинською сільською радою 12 грудня 1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян сілської ради" діяв Земельний Кодекс України від 18 грудня 1990 року, який втратив чинність з 01 січня 2002 року.

Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України, в редакції 1990 року ?? передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту від 1989 року ОСОБА_1, як переселенцю та главі сім'ї, директором радгоспу «Широкий» передано житловий будинок типового проекту площею 64 кв. м. з надвірними будівлями в с. Широке (а.с. 51).

Рішенням Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12 листопада 1996 року № 22 ОСОБА_1 на підставі заяви передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлових будинків, громадських будівель і споруд громадян сільської ради розміром 0,16 га (а.с.6).

На підставі зазначеного рішення, 11 грудня 1996 року позивачу було видано державний акт серії НОМЕР_1 право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку площею 0,16 га розміром 40х40 м, розташованої в межах Червонодолинської сільської ради в межах с.Широке, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №814 (а.с.5).

03 лютого 2012 року позивач отримав свідоцтво серії НОМЕР_2 про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1. Право власності на вказаний будинок зареєстроване в Снігурівській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.7, 7 зв.).

Згідно витягу облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2016-2023 роки за номером 0502191, ОСОБА_1 є головою домогосподарства за адресом вул. Нова,3 в селищі Широке Снігурівського району Миколаївської області та має у власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,16 га (а.с.11,12). Вказане також підтверджується викопіюванням із чергового кадастрового плану земельної ділянки житлової та громадської забудови для виготовлення технічної документації ОСОБА_1, орієнтовною площею 0,16 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.13).

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу (ч. 4 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу (ч. ч. 5, 9 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" та Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 року за № 7 у приватну власність, громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян.

Згідно ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо незаконності рішення Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12 листопада 1996 року в частині розміру земельної ділянки, ОСОБА_1 надав копію технічного паспорту на належний йому житловий будинок, виготовлений станом на 25 січня 2012 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №24а-433 р №35937255, інвентаризаційна справа № 350, в якому загальна площа земельної ділянки зайнята позивачем для його обслуговування житлового будинку становить не 40x40, як визначено в оскаржуваному рішенні та державному акті, а 50х42 м (а.с.8-9).

Такі розміри відповідають плану кадастрової зйомки та відомостям щодо вирахування дирекційних та внутрішніх кутів, відстаней між точками повороту меж з контролем, координат та площі землекористування по АДРЕСА_1, виготовлених на замовлення позивача (а.с. 45-46).

Також, позивач наголошував на тому, що Виконавчим комітетом Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області 27 листопада 2017 року видано довідку за № 287 в якій зазначено, що він має земельну ділянку орієнтованою площею 0,21 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Вказані докази, надані позивачем, свідчать про те, що у його фактичному користування перебуває земельна ділянка для обслуговування житлового будинку розміром саме 0, 21 га.

Однак, відповідно до наведених вимог закону підставою для визнання оскаржуваного рішення виконавчого комітету селищної ради є невідповідність такого рішення актам цивільного законодавства і порушення цивільних прав або інтересів позивача.

Проте, в позовній заяві позивач не вказував якому положенню закону не відповідає оскаржуване ним рішення Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 12 листопада 1996 року, таких доводів не міститься і в апеляційній скарзі.

Так, позивачем не надано рішення правління чи іншого керівного органу радгоспу Широкий, яка саме земельна ділянка, тобто якого розміру, була надана в 1989 році при передачі йому директором вказаного радгоспу житлового будинку, як переселенцю. Таке не дає можливості порівняння розмірів земельної ділянки виділеної радгоспом під забудову житлових будинків для переселенців з розмірами земельної ділянки, яка в 1996 році була передана позивачу у власність.

З цього приводу позивач суду пояснив, що компетентні органи на його звернення повідомили, що вказані документи радгоспу не збереглися.

За вказаних обставин, позивачем не доведено на яких правових підставах в його користуванні перебуває земельна ділянка 0, 21 га, замість виділеної йому у встановленому законом порядку 0, 16 га. та з якого часу він користується вказаною земельною ділянкою - з 1989 року чи з часу коли таке встановлено наведеною технічною документацією, тобто з 2012 року.

З наведеного вбачається, що оскаржуване рішення Червонодолинської сільської ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області від 12 листопада 1996 року прийняте в межах компетенції та, відповідно до змісту оскаржуваного рішення на підставі заяви громадян, тобто в тому числі і ОСОБА_1 Як пояснив в судовому засіданні позивач землевпорядною установою на той час, було здійснено заміри розмірів земельної ділянки та визначено її площу, з якою він погодився. На підставі вказаного рішення видано Державний акт на землю. Таким чином оскаржуване рішення та оспорюваний Державний акт прийняті відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77-80 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В той же час, позивачем в обґрунтування заявлених вимог не представлено суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів невідповідності актам цивільного законодавства рішення Червонодолинської сільської ради №22 від 12 листопада 1996 року, порушення встановленої законом процедури прийняття цього рішення, а також яке законне право позивача порушено.

За вказаних обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання вказаного рішення у частині розміру недійсним та відповідно, як наслідок і державного акту на право приватної власності, що виданий на підставі цього рішення, відсутні.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції згідно ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування, в зв'язку з чим вказане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 15 квітня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова