Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 279/2910/16-ц

провадження № 61-48892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

Галацевич О. М., від 15 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5. 29 вересня 2015 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області шлюб було розірвано. У період спільного проживання подружжям була придбана 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 (що згідно інвентаризаційних матеріалів є квартирою № 2), реєстрація права власності проведена за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу 08 листопада 2006 року. Оскільки вказана частина житлового будинку була придбана у шлюбі, позивач заявляла, що має право

на 1/2 частку вказаного житлового приміщення.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд поділити в натурі спільно придбану 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, виділивши їй 1/2 частку вказаної квартири, та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні вказаним майном, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, у складі судді Шульги О. М., від 21 травня 2018 року позов задоволено частково. Поділено між сторонами в натурі 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, за варіантом № 2 висновку експерта № 708/12.16 від 08 грудня 2016 року. Виділено ОСОБА_2 49/100 ідеальної частки вищевказаного домоволодіння, вартістю 131 139 грн, виділено ОСОБА_3 51/100 ідеальної частки зазначеного домоволодіння, вартістю 137 181, 00 грн. Зобов'язано відповідача не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні виділеними їй приміщеннями. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості частки у спільному майні подружжя у сумі 3 021, 00 грн. Зобов'язано сторони виконати роботи щодо ізоляції виділених частин та обладнання їх окремими системами електропостачання, газопостачання, водовідведення і опалення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами за час шлюбу, у зв'язку з чим є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними, які підлягають визначенню згідновисновку судової будівельно-технічної експертизи № 708/12.16

від 08 грудня 2016 року.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними. Однак судом не було враховано, що наявна у матеріалах справи судова експертиза проведена з урахуванням об'єктів самочинного будівництва, які у визначеному законом порядку не були прийняті в експлуатацію, що виключає можливість їх поділу в натурі. При вирішенні спору судом першої інстанції не було вирішено питання про залучення до участі у справі співвласника спірного житлового будинку ОСОБА_6

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасуватипостанову Житомирського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року та залишити в силі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що об'єкт незавершеного будівництва зведений за час шлюбу та за визначених законом умов може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток співвласників. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництвом за кожною із сторін. Окрім того, права ОСОБА_6, яка є співвласником іншої частини (1/2) будинку, не порушуються, оскільки спір стосується частини будинку, який їй не належить.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість, а також на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Вважає, що судом апеляційної інстанцій зроблено правильний та обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

16 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 22 листопада 2003 року по 29 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з матір'ю, що підтверджується рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року у справі № 279/9471/15-ц (а. с. 8).

Під час шлюбу сторони придбали 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 08 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежою Л. Г. Право власності на спірне житло 27 листопада 2006 року зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Коростенське МБТІ» Житомирської обласної ради

(а. с. 32-34).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 708/12.16 від 08 грудня 2016 року ринкова вартість 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 становить 268 320, 00 грн (а. с. 49-82). Запропоновано два варіанти поділу домоволодіння між співвласниками.

19 квітня 2017 року рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради за №175 погоджено представлені варіанти розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до висновку № 708/12.16 судової будівельно-технічної експертизи від 08 грудня 2016 року, як такі, що відповідають будівельним вимогам (а. с. 102).

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно проведеної судової експертизи та наявних в матеріалах справи доказів ОСОБА_3 відповідно до рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 05 березня 2007 року за № 149 «Про надання дозволів підприємствам, організаціям та громадянам міста на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт об'єктів і приміщень» отримав дозвіл на замовлення проектно-кошторисної документації на прибудову веранди розміром 9,50 х 3,50 м по АДРЕСА_1, яку і здійснив за час перебування у шлюбі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей щодо звернення

ОСОБА_3 до компетентних органів державної влади чи місцевого самоврядування із заявою про прийняття об'єкта в експлуатацію. Відповідач у судді апеляційної інстанції підтвердив, що не звертався для реєстрації прибудови до відповідних органів.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що

1/2 частина будинку АДРЕСА_1є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними, дійшов обґрунтованого висновку про поділ спірного будинку на підставі варіанту

№ 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 708/12.16

від 08 грудня 2016 року.

Апеляційний суд на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що визначення правового режиму об'єкту незавершеного будівництва не є тотожним поняттю самочинного будівництва, а також не звернув увагу, що при поділі судом першої інстанції спільного майна подружжя не враховувалось приміщення веранди. Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно варіанту № 2 висновку судової

будівельно-технічної експертизи № 708/12.16 від 08 грудня 2016 року спірний будинок поділено між подружжям без врахування об'єктів незавершеного будівництва (а. с. 71, 75).

Незалучення до участі у справі співвласника іншої частини житлового будинку, враховуючи те, що остання не заявляє про порушення своїх прав при вирішенні спору між подружжям, а також те, що 1/2 частина будинку, що підлягає поділу, згідно інвентаризаційних матеріалів це квартира № 2, не впливає на законність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 89, 263, 264 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасувати.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 21 травня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта