Справа № 461/1444/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1106/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та представників Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюка Р.М., Грабової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Радченка В.Є., у справі за поданням старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Грабової Т.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и л а:

До Галицького районного суду м. Львова надійшло подання старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Грабової Т.М. про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виконавчому листу № 461/452/17 від 15.03.2018 року, виданому Галицьким районним судом м. Львова про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Галицькому відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 56056779 з виконання виконавчого листа № 461/452/17 від 15.03.2018 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження та вчинено ряд дій.

Згідно відповіді з ДПС про перетин боржником державного кордону України встановлено, боржник на території України перебуває 2-3 дні та регулярно перетинає кордон.

Виконавець зазначає, що 21.12.2018 року надійшла заява від представника боржника з долученими до неї копіями договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого продавець ОСОБА_2 зобов`язаний звільнити вищезазначену квартиру до 09.12.2018 року. Станом на 21.12.2018 року боржник не має місця проживання в Україні, а разом з сім`єю проживає в Республіці Польща. Відповідно до повідомленого боржник не буде присутній при проведенні виконавчих дій 22.12.2018 року, що унеможливлює виконання рішення суду.

Вважає, що єдиним способом впливу на боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, є обмеження боржника у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця, до моменту виконання ним своїх зобов`язань.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2019 року в задоволенні подання старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Грабової Т.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2019 року оскаржили ОСОБА_4 та Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

В обґрунтування вимог ОСОБА_4 покликається на те, що на сьогодні відсутній механізм доведення до відома боржника про виконання судового рішення, який проживає в іншій країні. З цього приводу сама наявність факту постійного проживання в іншій країні суттєво ускладнює виконання судового рішення, а також постійне перетинання кордону України боржника без доньки робить виконання рішення суду неможливим. Вважає, що єдиним можливим виходом для виконання судового рішення є встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, зважаючи на головну перешкоду у його виконанні проживання боржника за кордоном.

В апеляційній скарзі Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області зазначає, що єдиним способом впливу на боржника для забезпечення реального виконання рішення суду є обмеження боржника у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця, до моменту виконання ним своїх зобов`язань. Вказує, що в матеріалах справи наявна заява боржника № 11082/04-34 від 27.12.2018 року, яка є прямим доказом того, що боржник володіє інформацією про наявність зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Проведені у виконавчому провадженні дії державним виконавцем та дії боржника підтверджують обґрунтованість звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, оскільки доведеним є той факт, що боржник знаючи про судові рішення, які перебувають на виконанні у Галицькому відділі ДВС м. Львів свідомо ухиляється від виконання судового рішення та своїх зобов`язань.

ОСОБА_4 та Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області просять ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2019 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не вбачається, що боржник ухилявся від виконання свого зобов`язання, оскільки відсутні докази отримання ним викликів про явку у Галицький ВДВС м. Львів та постанови про прийняття виконавчого провадження, відсутні докази, які підтверджують одержання боржником усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження. Крім цього, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого листа. Саме невиконання боржником зобов`язання не свідчить про вчинення ним умисних дій щодо ухилення від виконання такого. Окрім того, суд першої інстанції вказав, що сам факт відсутності житла у боржника на території України та його проживання за межами України не може свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду.

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено місце та час спілкування ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 щомісяця у першу та третю суботу місяця з 14-ої до 18-ої години в присутності представника органу опіки та піклування, без присутності батька ОСОБА_2 , в місцях відпочинку, громадських місцях та в місцях проведення дозвілля. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду, Галицьким районним судом м. Львова 15 березня 2018 року видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постановою державного виконавця Галицького відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 08 червня 2018 року прийнятий до виконання. На даний час виконавче провадження № 56056779 перебуває на виконанні в даному підрозділі ДВС. При цьому державний виконавець не звернув уваги на ту обставину, що виконавчий лист не відповідає резолютивній частині рішення суду першої інстанції.

15.06.2018 року державним виконавцем скеровано вимогу державного виконавця про виконання рішення Галицького районного суду м. Львова № 461/452/17 виданого 15.03.2018 року і складено акт державного виконавця про неможливість її вручення боржнику.

18.06.2018 року державним виконавцем скеровано вимогу державного виконавця до Галицької РА, як органу опіки та піклування взяти участь у примусовому виконанні рішення Галицького районного суду м. Львова № 461/452/17 виданого 15.03.2018 року, яке за плановано на 27.06.2018 року.

18.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для участі у примусовому виконанні рішення Галицького районного суду м. Львова № 461/452/17 виданого 15.03.2018 року, яке за плановано на 27.06.2018 року.

Згідно акту державного виконавця від 27.06.2018 року при виході на територію, за місцем проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 встановлено, що двері зачинені. Участь у проведенні виконавчих дій, окрім державного виконавця і стягувача, взяв представник органу опіки та піклування. Працівники органів внутрішніх справ були відсутні. Аналогічні акти, державним виконавцем складено 14.09.2018 року, 29.10.2018 року

30.10.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника.

05.12.2018 року державним виконавцем скеровано вимогу державного виконавця про виконання рішення Галицького районного суду м. Львова №461/452/17, виданого 15.03.2018 року, яке заплановане на 22.12.2018 року.

Згідно акту державного виконавця від 22.12.2018 року при виході на територію, за місцем проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник за даною адресою не перебуває та не проживає. Участь у проведенні виконавчих дій, окрім державного виконавця і стягувача, взяв представник органу опіки та піклування. Працівники органів внутрішніх справ були відсутні.

21.12.2018 року на адресу ДВС надійшла заява від представника боржника, з якої убачається, що останнім продано квартиру АДРЕСА_2 .

27.12.2018 року на адресу ДВС надійшла власноручно написана боржником заява, в якій він повідомляє, що проживає (зареєстрований) та працевлаштований в Республіці Польща, відтак не ухиляється від виконання рішення суду. У заяві боржник просить звернутися державного виконавця до суду із заявою про роз`яснення виконання рішення суду, враховуючи обставини його проживання за кордоном.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2019 року відмовлено у відкритті провадженні по справі за заявою Галицького відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про роз`яснення виконавчого листа.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Так, відповідно до цих положень Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, передумовою звернення державного виконавця до суду із вимогою встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, є ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

За змістом статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Під ухиленням від виконання зобов`язання, покладених рішенням необхідно розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

За своєю суттю, виконавчий документ, який перебуває на виконанні в органі ДВС виданий на виконання рішення суду про усунення перешкод у побаченні з дитиною та про встановлення побачень з дитинною, особливості виконання якого передбачені в статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Закон доповнено цією статтею на підставі Закону України від 3 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для по силення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року. У зв`язку із цим, після набрання чинності цим законом, державний виконавець повинен був керуватися під час виконання рішення суду саме приписами статті 64-1 Закону.

Відповідно до частин другої-четвертою цієї статті, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Враховуючи, що судовим рішення не визначено конкретне місце побачень, а лише зазначено, що такі повинні відбуватися в місцях відпочинку, громадських місцях та в місцях проведення дозвілля, з огляду, що таке місце не визначено і самим державним виконавцем, з урахуванням проживання та праці боржника за межами України, з яким спільно проживає і малолітня дитина ОСОБА_3 , з якою судом надано зустрічі позивачці (стягувачу) ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні подання. Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано, що в матеріалах виконавчого провадженні відсутні докази отримання боржником усіх документів, що виносились в межах згаданого виконавчого провадження, а про відсутність факту його ухилення від виконання рішення суду свідчить відсутність у нього житла на території України. Будь-яких доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, державним виконавцем до подання не додано.

При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що у разі обмеження боржника у праві виїзду за межі України, за її межами без догляду залишиться його донька, котра, як встановлено судом і не заперечується учасниками справи, проживає з боржником в Республіці Польща і в напрямку України з боржником кордон не перетинає.

Наведене не позбавляє, з урахуванням конкретних встановлених обставин, права державного виконавця (у випадках, встановлених законом) або стягувача звернутися до суду із заявою про встановлення способу чи порядку виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, що підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження права ОСОБА_2 у виїзді за межі України немає.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, у справах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther АДРЕСА_3 . Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998 АДРЕСА_4 § 42).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.