Справа № 562/2687/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2019 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: представник позивача-адвокат Тимошенко О.В.,

представник відповідача-адвокат Качан Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 18 березня 2015 року (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. та зареєстрований у спадковому реєстрі за №57237461.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на майно якого відкрилась спадщина. Однак, коли він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то дізнався, що 18 березня 2015 року батьком був складений заповіт, згідно якого останній квартиру АДРЕСА_1 заповів тітці ОСОБА_2 Батько протягом довго часу зловживав алкоголем та неодноразово з цього приводу лікувався. А тому, складений батьком заповіт є недійсним, оскільки на момент його складення він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічних та поведінкових розладів.

У запереченнях на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що заповідальне розпорядження ОСОБА_3 , засвідчене приватним нотаріусом, відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним та свідомим. Твердження позивача, що в момент підписання та посвідчення заповіту заповідач не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, є надуманими, оскільки такі обставини не доводяться належними доказами. ОСОБА_3 не перебував на обліку у лікаря психіатра чи нарколога та по день смерті працював на різних роботах.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача позов не визнала з наведених у запереченням підстав.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що 18 березня 2015 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був складений заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. та зареєстрований у спадковому реєстрі за №57237461, згідно якого він все своє нерухоме та рухоме майно, де б воно не було та х чого б воно не складалося, заповів своїй сестрі ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.ст.1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

Згідно положень ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Заповіт відповідно до положень ст.1247 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З роз`яснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК суд відповідно до ст.145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

З медичних документів стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Здолбунівської ЦРЛ з 12 по 16 січня 2015 року з діагнозом «гіпертонічна хвороба, синусова тахікардія, алкогольна епілепсія, алкогольна полі невропатія», а також в наркологічному стаціонарному відділенні Комунального закладу «РОРЦПЗН» з 01 по 06 листопада 2015 року з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан залежності» та в Рівненській ЦМЛ з 08 по 25 грудня 2015 року, а потім у ВАІТ з 25 грудня 2015 року по 06 січня 2016 року з попереднім діагнозом «епілептична хвороба».

За висновком судово-психіатричного експерта №176/19 від 19 серпня 2019 року ОСОБА_3 на час складання заповіту 18 березня 2015 року хворів на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, проте з урахуванням поставленого йому діагнозу міг усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.

Такого висновку експерт, дослідивши усі матеріали цивільної справи та показання свідків, дійшов виходячи з того, що беззаперечних об`єктивних даних про те, що ОСОБА_3 на час складання заповіту 18 березня 2015 року страждав на такий психічний розлад, який би позбавляв би його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, немає. А наявність вказаного діагнозу ще не свідчить про те, що особа, яка страждає на даний розлад, не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю можуть проявлятися найрізноманітнішими психічними порушеннями, у тому числі грубими розладами психічної діяльності, такими як психоз або недоумство, які, до того ж, повинні мати стійкий характер, щоб позбавляти особу здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Такі висновки узгоджуються з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 які пояснили, що ОСОБА_3 був нормальна адекватна людина, впізнавав їх і ніяких відхилень в психічному стані у нього не бачили.

Також, згідно довідки Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області №494 від 23 березня 2016 року ОСОБА_3 з 06 січня 2016 року і до дня смерті знаходився у сестри ОСОБА_2 , так як потребував по сторонньої допомоги, у той час як оспорюваний заповіт складений 18 березня 2015 року, що спростовує твердження позивача про використання відповідачем хворобливого стану його батька.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (п.15.5 «Перехідних положень»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення складений 22 жовтня 2019 року.

Суддя: