Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 727/1578/15-ц

провадження № 61-13509св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Половінкіної Н. К.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі, який був зареєстровано 27 вересня 1998 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу і до моменту припинення відносин за спільні кошти було набуте майно.

Позивач просила визнати спільною сумісною власністю з ОСОБА_5:

квартиру АДРЕСА_6;

пай на квартиру АДРЕСА_7;

депозити в ПАТ «КБ«Надра» та АТ КБ «ПриватБанк»;

доходи від здійснення господарської діяльністю ТОВ «Шалом Болгарія»;

легковий автомобіль «BMW X5», державний номерний знак Республіки Болгарії НОМЕР_1;

здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення ОСОБА_4 у часткову власність:

2/3, а ОСОБА_4 1/3 частини квартири АДРЕСА_6;

1/2 частин підвального приміщення в АДРЕСА_6;

1/2 частин паю на квартиру АДРЕСА_7;

1/2 частин АДРЕСА_1 країни Ізраїль;

1/2 частин АДРЕСА_2 Болгарія;

стягнути з ОСОБА_5 на її користь:

1/2 компенсації сум депозитів в ПАТ «КБ «Надра» в сумі 22 500 грн;

17 150,86 доларів США в АТ КБ «ПриватБанк»;

13 417,50 Євро доходів від господарської діяльності ТОВ «Шалом Болгарія» з 15 січня 2014 року по 21 вересня 2015 року;

1/2 частини вартості легкового автомобіля «BMW X5», державний номерний знак Республіки Болгарії НОМЕР_1 в сумі 187 500 грн.

Справа розглядалась неодноразово.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5: АДРЕСА_6 вартістю 638 000 грн, підвальне приміщення в буд. 92 «З» вартістю 19 800 грн, пай на квартиру № АДРЕСА_7 в розмірі 714 200,73 грн.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність: ОСОБА_4 1/2 частини АДРЕСА_6 вартістю 638 000 грн, 1/2 підвального приміщення в буд. АДРЕСА_6 вартістю 19 800 грн, 1/2 частину паю на квартиру № АДРЕСА_7 в розмірі 714 200,73 грн. Виділено ОСОБА_4 грошову компенсацію за депозитним вкладом «Депозит без поповнень» №1726165 від 07 жовтня 2013 року в ПАТ «КБ«Надра» в сумі 9750 грн, за депозитним вкладом № SAMDN0837 від 03 грудня 2013 року в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 4975,50 доларів США. ОСОБА_5 1/2 частини квартири № АДРЕСА_6 вартістю 638 000 грн, 1/2 підвального приміщення в АДРЕСА_6 вартістю 19 800 грн, 1/2 паю на квартиру № АДРЕСА_7 в розмірі 714 200,73 грн. Припинено право спільної сумісної власності подружжя. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині паю на квартиру № АДРЕСА_7 мотивовано тим, що право на пай в розмірі 714 200,73 грн є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 грудня 2015 року в частині стягнення компенсації за депозитним вкладом №SAMDN0837 від 03 грудня 2013 року в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 4975,50 доларів США скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні цих вимог. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 грудня 2015 року в частині виділення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині паю на квартиру № АДРЕСА_7 змінено, виділено ОСОБА_4 18/100 частин паю вартістю 128 556,13 грн, а ОСОБА_5 82/100 частин паю вартістю 585 644,60 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року в частині виділення паю на квартиру № АДРЕСА_7 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції в частині паю на квартиру № АДРЕСА_7 мотивована тим, що змінюючи рішення місцевого суду в частині поділу паю, апеляційний суд не звернув уваги на доводи нової редакції позовної заяви (а. с. 118-122), в якій ОСОБА_4 вказувала, що незважаючи на сплату відповідачем паю у розмірі 456 123,73 грн після припинення шлюбних відносин в 2014 році, ці кошти не є його особистою власністю, оскільки отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 30 листопада 2013 року, яка була спільним майном подружжя і відчужена зі згоди позивача, що підтверджується довідкою нотаріуса (а. с. 150). Отже, апеляційний суд на вказані доводи позивача уваги не звернув, не перевірив цих обставин, в зв'язку із чим не в повному обсязі встановив всі обставини справи, зокрема, дату набуття права власності на вказану вище квартиру та ціну, за яку її відчужено.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 грудня 2015 року в частині виділення паю змінено. Виділено ОСОБА_4 18/100 паю вартістю 128 556,13 грн на квартиру АДРЕСА_7», ОСОБА_5 виділено 82/100 паю вартістю 585 644,60 грн на квартиру АДРЕСА_7».

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 30 листопада 2013 року подружжям була відчужена квартира АДРЕСА_5, яка була їх спільною власністю. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 листопада 2013 року квартира була продана за 121 750 грн. 30 листопада 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплатили кожен по 65 000 грн вартості паю, що підтверджено копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи. Під час шлюбу подружжям було сплачено вартість паю на квартиру № АДРЕСА_7 в сумі 258 077 грн, що становить 36 % від загальної вартості паю. Зазначена обставина підтверджена копіями квитанцій про сплату пайових коштів. Після припинення подружніх відносин та ведення спільного господарства, ОСОБА_5 було внесено 456 123,73 грн вартості паю на квартиру НОМЕР_2.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині виділення їй 1/2 частини паю на квартиру № АДРЕСА_7. При цьому посилалася на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кошти внесені відповідачем за пай не є його особистою власністю, оскільки отримані від продажу квартири, яка була спільним майном подружжя. Апеляційний суд неправильно визначив вартість проданої квартири АДРЕСА_5, оскільки вона продавалася за 66 000 доларів США.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд встановив, що сторони з 27 вересня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2015 року, яке було залишено без змін, в частині вирішення питання про розірвання шлюбу, рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року.

За час перебування у шлюбі сторони набули нерухоме майно, а також пай на квартиру АДРЕСА_7

Розмір 100% пайових внесків становить 714 200,73 грн.

Членом ЖБК «Водограй» на підставі рішення голови кооперативу про прийняття асоційованого члена № 358 від 13 грудня 2013 року був ОСОБА_5

30 листопада 2013 року подружжям була відчужена квартира АДРЕСА_5, яка була спільною власністю подружжя. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 листопада 2013 року квартира була продана за 121 750 грн.

30 листопада 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплатили кожен по 65 000 грн вартості паю, що підтверджено копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи.

Під час шлюбу подружжям було сплачено вартість паю на квартиру АДРЕСА_7 розмірі 258 077 грн, що підтверджено копіями квитанцій про сплату пайових коштів. Після припинення подружніх відносин та ведення спільного господарства, ОСОБА_5 було сплачено 456 123,73 грн вартості паю.

За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції в частині виділення паю на квартиру АДРЕСА_7.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Оскільки оскаржена постанова залишена без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель