У Х В А Л А

04 червня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі - Струтинська Н.Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Присташ К.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ін.код. НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань покладених виконавчим документом,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду звернувся старший державний виконавець Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Присташ К.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ін.код. НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань покладених виконавчим документом.

В обґрунтування вимог у поданні зазначається, що на виконанні в Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження №55986577 з примусового виконання виконавчого листа №308/11772/15-ц, виданого 02.11.2017 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 2 360 328, 68 (два мільйони триста шістдесят тисяч триста двадцять вісім грн. 68 коп) гривень.

14.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження ВП №55986577.

Під час виконання рішення виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, відсутні джерела отримання доходів, на обліку в органах ДФС не перебуває.

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомила виконавця.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності (транспортний засіб "ВАЗ 2107", рік випуску НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 , легковий, колір - червоний, кузов/шасі № НОМЕР_4 , та транспортний засіб " НОМЕР_5 110216", рік випуску НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , легковий, колір - червоний, кузов/шасі № НОМЕР_8 ), однак ОСОБА_1 рішення не виконує.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

З посиланням на викладене, а також на те, що ним було вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення, а також з посиланням на норми ЗУ Про виконавче провадження, ст. 441 ЦПК України, вважаючи, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, просить суд подання задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Сторони та інші заінтересовані особи про розгляд подання, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, не повідомлялися.

В судове засідання державний виконавець не з`явився.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що дане подання є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно матеріалів подання, встановлено, що на примусовому виконанні в Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження ВП №55986577 відкрите державним виконавцем 14.03.2018 р. з примусового виконання виконавчого листа №308/11772/15-ц, виданого 02.11.2017 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 2 360 328, 68 (два мільйони триста шістдесят тисяч триста двадцять вісім грн. 68 коп) гривень.

З подання державного виконавця вбачається, що вимоги виконавчого документа не виконані станом на 04.06.2019 р.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року із наступними змінами та доповненнями регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" встановлені підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон в тому числі і у разі ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язання.

Як передбачено п. 5 ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України».

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Дана норма вказує, що таке право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто, наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні та додає відповідні докази.

Разом з тим, діюче законодавство не розкриває визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

На думку суду, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За переконанням суду тягар умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, в розумінні положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, підлягають доведенню.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань, а також невиконання боржником зобов`язань у зв`язку з відсутністю доходів , майна не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Судом встановлено, що 14.03.2018 року, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55986577 з примусового виконання виконавчого листа №308/11772/15-ц, виданого 02.11.2017 року Ужгородським міськрайонним судом.

Однак державним виконавцем не подано доказів в підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 ухилялася від виконання зобов`язань за виконавчим провадженням. Державний виконавець покладається лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань.

Також в матеріалах подання відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання виконавчого документа, а сама по собі заборгованість за виконавчим документом, а також відсутність зареєстрованих на праві власності нерухомого майна, земельних ділянок, відсутність у боржника відкритих рахунків у банківських та фінанових установах, відсутність доходів не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язань.

До подання не додано жодного доказу , які б вказували про обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження тощо.

Крім цього, в поданні не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження боржника у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання останнім виконавчого документа і буде сприяти погашенню ним заборгованості.

Таким чином, вищенаведені обставини не свідчать про свідоме ухилення боржником від виконання виконавчого документу.

Окрім того, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон, державний виконавець не надав доказів того, що боржник бажає та має реальну можливість виїхати за межі України.

Отже, виконавець повинен довести факти умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Слід виходити з того, що процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за межі України прямо встановлений виключно нормами ЦПК України (ст. 441 ЦПК України).

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Зважаючи на викладене, враховуючи наявні матеріали подання, приходжу до переконання, що державним виконавцем не були наведені факти, які безпосередньо б свідчили про наявність дійсної загрози виїзду боржника за кордон та ухилення від виконання судового рішення, не надано суду доказів саме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань перед стягувачем, які є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон, а тому подання як необґрунтоване не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, Законом України "Про виконавче провадження", ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Присташ К.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ін.код. НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань покладених виконавчим документом відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Копію ухвали суду направити сторонам по справі для відома.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца