Єдиний номер справи 478/1163/19
Провадження 22-ц812/1808/19 Головуючий по 1 інстанції Томашевський О.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Богуславська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У липні 2019р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 16480,23 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 07 травня 2014р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав останньому 8100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 01 липня 2019р. згідно розрахунку за виданим кредитом відповідач має 16480,23 грн. заборгованості, яка складається із основної заборгованості (тіла кредиту) 9448,92 грн., в тому числі прострочена основна заборгованість 3564,78 грн., пеня 5081,31 грн. за прострочене зобов`язання, пеня 689,04 грн. за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина) штраф 760,96 грн. (процентна складова).

Посилаючись на неналежне виконанням відповідачем умов договору, позивач просив стягнути з нього вказану заборгованість.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 5884,14 грн. основної заборгованості (тіла кредиту) за кредитним договором від 07 травня 2014р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відмови в стягненні основної заборгованості (тіло кредиту) в розмірі 3564,78 грн., просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду в частині відхилення вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення лише частини основного боргу (тіла кредиту), суд виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір не містить строку повернення кредиту, а тому відсутній підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2014р. між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві позичальника строк повернення кредиту не зазначено.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості відповідачем не підписувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 07 травня 2014р. шляхом підписання Анкети-заяви.

В той же час відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), який підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК) сама по собі відсутність в кредитному договорі вказівки про строк повернення кредиту не є підставою для відмови в задоволенні вимого кредитодавця про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, оскільки за змістом ч.2 ст.530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Згідно з розрахунком та випискою по рахунку АТ КБ «Приватбанк» за період з 07 травня 2014р. по 01 липня 2019р. за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість основна заборгованість (тіло кредиту) - 9448,92 грн., в тому числі прострочена основна заборгованість 3564,78 грн.

Термін використаний кредитодавцем «заборгованість за простроченим тілом кредиту» не є самостійною позовною вимогою, так як не пов`язується із платою за користуванням кредитом, а має юридичне значення по даній справі лише для вирішення вимог про стягнення неустойки, яка розраховувалась позивачем виходячи із обов`язку позичальника щомісячно погашати кредит за Умовами та Правилами з надання банківських послуг.

Таким чином, вказане поняття не змінює природу основної заборгованості (тіла) кредиту, невід`ємною складовою якої є і «прострочена заборгованість».

Враховуючи те, що є доведеним факт отримання відповідачем у вказаний період 9448,92 грн. в якості кредиту, який останній в добровільному порядку не повертає, то право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в оскарженій частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає зміні.

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ч.13 ст.141 ЦПК) для зміни судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, 382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019р. в частині вимог про стягнення основної заборгованості (тіла кредиту) та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 9448,92 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 07 травня 2014р. та 2753,27 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст виготовлено 06 листопада 2019р.

Головуючий: Судді: