ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/519/19

Провадження № 22-ц/818/5116/19

29 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Тичкової О.Ю., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року (суддя Токарєва Н.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості, що утворилась по аліментам,-

встановив:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд зменшити аліменти з 1/4 до 1/3 частини з усіх видів заробітку, на двох дітей від різних шлюбів рівними частками кожній дитині, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на 50% від загальної суми боргу з 111876,00 грн. до 56000,00 грн. станом на грудень 2018 року та надати йому розстрочку на погашення старої заборгованості за аліментами у вигляді фіксованого щомісячного платежу у розмірі 800,00 грн. щомісяця, а також зобов`язати ОСОБА_2 відкрити особистий рахунок на ім`я дитини в «Ощадбанку».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що до 13.04.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2007 року у справі № 2-2602/07 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Станом на листопад місяць 2018 року заборгованість по аліментам склала 109864,00 грн. Позивач має на утриманні іншу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має поганий стан здоров`я, що впливає на його матеріальне становище, має кредит в Приватбанку, не має фінансової можливості погасити у повному обсязі заборгованість та сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду обсязі.

Справу було розглянуто за відсутності сторін по справі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при визначенні розміру аліментів повинні враховуватись стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України сторонами не подавався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2004 року, який розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2007 року у справі № 2-2034/07, видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 562.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дитина ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2007 року у справі № 2-2606/07 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.04.2007року і до досягнення дитиною повноліття.

За період з 01.09.2018 року по 31.11.2018 року державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Рудною І.С. здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, за яким станом на 01.12.2018 за ОСОБА_1 мається заборгованість по аліментам на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2007 року у справі № 2-2606/07 у розмірі 109864,01 грн. З даного розрахунку вбачається, що квитанцій та довідок з місця роботи боржник не надавав.

Позивач має ще одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі № 635/429/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 700,00 грн. щомісяця, починаючи з 21.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією, 11.01.2017 року видано виконавчий лист.

Постановою від 11.10.2018 року ВП № 53514777 державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Молочком І.Г. виконавчий лист № 635/429/15-ц виданий 11.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів повернуто згідно заяви стягувача про погашення заборгованості.

Згідно виписок з історії хвороби позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 20.09.2006 року по 27.09.2006 року та з 10.10.2018 року по 19.10.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні № 7 з хворобою хребта, лікарями протипоказані фізичні навантаження.

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис № 3386.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181, ч.1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як зазначено в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а не зобов`язаний це зробити.

Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану. Крім того, звертаючись з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів в прохальній частині позов наполягав на зменшенні розміру аліментів з ј на 1/3 частки з усіх видів його заробітку, а з огляду на те що 1/3 частина є більшою ніж ј, вимоги ОСОБА_1 суперечать змісту апеляційної скарги.

Визначений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину, та відсутність у останнього постійного та стабільного заробітку, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року (справа №442/7666/15).

Що стосується позовних вимог в частині розстрочення виплати заборгованості по аліментам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. (ч. 2-3, ч. 4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Оскільки згідно ст. 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 відкрити особистий рахунок на ім`я дитини в «Ощадбанку» в апеляційній скарзі не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді: О.Ю.Тичкова

А.І.Овсяннікова