Головуючий у І інстанції Лісовська О.В.
Провадження №22-ц/824/4749/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування висновку, зобов'язання вчинити дії та визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив скасувати висновок служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 6 червня 2016 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6; зобов'язати працівників Служби у справах дітей витребувати у ОСОБА_5 довідку або договір оренди фактичного місця проживання, акт обстеження житлово-побутових умов; зобов'язати Службу у справах дітей провести повторний розгляд комісією з питань захисту прав дитини питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, за результатами якого скласти повторний висновок, а також визнати незаконними дії посадових (службових) осіб Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_5 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте у шлюбі не перебували, хоча деякий час проживали разом. З грудня 2015 року вони стали проживати окремо, при цьомусина ОСОБА_5 залишила проживати разом із батьком.

6 червня 2016 року Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації надала висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, відповідно до якого вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір'ю ОСОБА_5

На думку позивача ОСОБА_2 висновок Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 6 червня 2016 року складений з порушенням пункту 72 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року "Про питання діяльності органів опіки та піклування", згідно якого для вирішення спору, що виник між батьками, Службі у справах дітей подається певний пакет документів, який повинен містити: довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб або про розірвання шлюбу (за наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів, а також акти обстеження житлово-побутових умов. Позивач вказує на те, що ОСОБА_5 до Служби подала неповний пакет документів, а саме: нею не було подано акт обстеження житлово-побутових умов, довідку форми № 3 та договір оренди фактичного місця проживання. З вищенаведених підстав ОСОБА_2 просив про задоволення його позовної заяви в повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року в задоволенні позовуОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачаподану апеляційну скаргу підтримала та просилапро її задоволення з викладених у ній підстав.

Третя особа ОСОБА_3 в апеляційному суді апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала та просила про скасування рішення суду першої інстанції з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 11 березня 2015 року серія НОМЕР_1 (том 1, а.с.10).

У період до грудня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали разом, але у грудні 2015 року ОСОБА_5 переїхала проживати до м. Ржищів,а малолітній ОСОБА_6залишився проживати з батьком.

Також встановлено, що ОСОБА_5 звернулася до Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою щодо надання Висновку про визначення місця проживання малолітнього сина разом з нею.

Листом від 14 березня 2016 року Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації повідомила ОСОБА_5 про те, що для вирішення питання місця проживання малолітньої дитини необхідно подати пакет документів, а саме: довідку з відділу РАЦС (у разі, коли батьки не реєстрували шлюб); свідоцтво про народження дитини; копію паспорта; довідку форми № 3; акт обстеження житлово-побутових умов зі Служби у справах дітей міста Ржищіва; довідку про самостійний дохід (заробітну плату) та характеристику з місця роботи або місця проживання (том 1, а.с.14).

За результатами поданих ОСОБА_5 документів та засідання комісії Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації 6 червня 2016 року складений висновок, відповідно до якого комісія вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_5 (том 1, а.с.6-8).

Судомтакож встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_5 Зобов'язано відібрати у ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_6та передати матері ОСОБА_5 Взадоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком відмовлено (том 1, а.с.133-135).

Відмовляючи у задоволенні позову про скасування висновку служби у справах дітей щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що висновок Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 6 червня 2016 року складений з порушенням пункту 72 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року "Про питання діяльності органів опіки та піклування", згідно з яким для розв'язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_5 подала до Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації необхідні для складання висновку документи: копію паспорта, довідку форми № 3 від 15.01.2016 року, довідку про доходи, характеристику з останнього місця роботи, акт обстеження житлово-побутових умов від 14.01.2016 року, договір користування житловим приміщенням від 1.06.2015 року, а також висновки Т.в.о. начальника Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 11.09.2015 року та начальника Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області від 15.05.2015 року (том 1, а.с.67-76).

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_2 суду не надано доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості та достовірності, на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо того, що Службою у справах дітей при складанні висновку від 6.06.2016 року не було дотримано вимог п. 72Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року "Про питання діяльності органів опіки та піклування", оскільки ці доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що незгода позивача зі змістом окремих документів, наданих ОСОБА_5 для складання висновку Службі у справах дітей, не може бути підставою для скасування висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки оцінка змісту даних документів на предмет їх достовірності та переконливості є прерогативою Служби у справах дітей, яка вивчивши та дослідивши дані документи, з урахуванням багатьох інших чинників та обставин, приймає рішення про визначення місця проживання дитини з матір»ю або батьком.

Крім того, законність висновку Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 6 червня 2016 року була предметом судової перевірки при розгляді Апеляційним судом м. Києва справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визначення місця проживання дитини. В даній справі ОСОБА_2, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_5, посилався на те, що висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 з матір»ю суперечить вимогам п. 72 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року "Про питання діяльності органів опіки та піклування". Однак, вищевказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом м. Києва, ухвалою якого від 11 серпня 2016 року апеляційну скаргу останнього було відхилено, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року - залишено без змін (том 1, а.с.133-135).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_2 суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів допущення порушень законодавства при складанні оспорюваного висновку Службою у справах дітей, та доказів на підтвердження незаконності дій її працівників при складанні висновку, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм всебічну та об'єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: