Житомирський апеляційний суд
Категорія 52 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/16432/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Житомирська міська рада, про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Романівського районного суду Житомирської області, ухвалене 12 червня 2019 року суддею Бабичем С.В. у смт. Романові,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом (а.с. 1-3, 22-24) про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Зокрема вказала, що батько не турбується про життя та здоров`я сина, про його фізичний та духовний розвиток, не здійснює його підготовку до самостійного життя, аліментів на утримання дитини не сплачує та не виявляє бажання її бачити.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог.

На її думку, судом не враховано при вирішенні спору її особисті покази про невиконання відповідачем батьківських обов`язків, а також висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав.

У судовому засіданні позивачка апеляційну скаргу підтримала.

Представник органу опіки і піклування Житомирської міської ради у письмовому клопотанні просив розглядати справу у його відсутність, апеляційну скаргу підтримав.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шлюб між якими розірвано 26.11.2018, є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 6).

Дитина проживає разом з матір`ю (а.с. 43). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина Кіріла в сумі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

Орган опіки і піклування у своєму висновку від 08 травня 2019 року №460, затвердженому рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради, вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно свого сина Кіріла (а.с.60).

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, необхідності застосування крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні спору, суд першої інстанції належним чином оцінив докази, правильно застосував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, урахував заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, бажання виконувати обов`язки по вихованню і утриманню дитини, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

При цьому, суд першої інстанції правильно, у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України, не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки цей висновок є недостатньо обґрунтованим, здійснений без урахування характеристики батька дитини, його ставлення до виконання батьківських обов`язків. У висновку також не наведено підстав та аргументів позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди суду при вирішенні спору з висновком органу опіки і піклування суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Посилання позивачки на наявність заборгованості по аліментах не може бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки нею не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо своєї дитини та винятковості даного випадку, яка б свідчила про наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу, у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, якому на час ухвалення рішення судом першої інстанції виповнилось лише 2 роки 3 місяці.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 04 листопада 2019 року.