ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1878/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С.,Грох Л.М.,Костенка А.М.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2019 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди,

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити частину квартири, не чинити перешкод у користуванні спільною власністю та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Продана Б.Г. від 16.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Враховуючи, що ОСОБА_1 недоліки зазначені в ухвалі судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.05.2019 року усунуто не було, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати вказану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом оскаржувана ухвала постановлена необґрунтовано, оскільки ухвалу про залишення його позовної заяви без руху йому надіслано не було, чим порушено його право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проведено без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ч. 1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що 11.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просив зобов`язати відповідача звільнити належну йому частину квартири, що за адресою АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у проживанні у ній родини ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача та відповідні органи виселити з вказаної квартири осіб, що там проживають без його згоди та використовують квартиру не за її призначенням, стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн. моральної шкоди. З урахуванням його ув`язнення просив також звільнити його від сплати судового збору та виготовлення копій документів учасникам справи.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Продана Б.Г. від 16.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в обґрунтування якої зазначено, що позивачем, в порушення ч. 1, 4, 5 ст. 177 ЦПК України не сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, не додано копій всіх документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб та не додано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача. Копію зазначеної ухвали було вручено ОСОБА_1 працівниками установи виконання покарань 31.05.2019 року (а.с.9а).

Враховуючи, що вищевказані недоліки позивачем не усунуто, Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 04.09.2019 року постановлено ухвалу щодо повернення ОСОБА_1 його позовної заяви.

Судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм ЦПК України з огляду на наступне.

Законом України «Про судовий збір» передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, в тому числі у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (ч.1, 2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір).

Як вбачається із довідки Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» від 21.05.2019 року долученої апелянтом до апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_1 відбуває покарання у вищевказаній установі з 12.10.2016 року по даний час, за вказаний період не працював та не мав доходів від трудового використання.

Позивачем у поданому позові зазначено, що він відбуває покарання в місцях позбавлення волі та не може сплатити визначений законом судовий збір, однак суддею першої інстанції клопотання позивача щодо звільнення його від сплати судового збору розглянуто не було. Судом також не було вирішено клопотання позивача щодо звільнення його від обов`язку виготовлення копій документів у зв`язку з відсутністю відповідного технічного обладнання в установі відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть такого права.

Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.09.1994 року в справі Фаєд проти Сполученого королівства (п.65), рішення від 18.02.1999 року у справі Вайт і Кеннеді протии Німеччини (п.59), рішення від 10.05.2001 р. у справі Т.Р . та К.М. протии Сполученого Королівства (п.93), рішення від 12.07.2001 р. у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (п.45)).

Незважаючи на те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, однак, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Таким чином, наявність норм щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру та звільнення від його сплати спрямована на те, щоб судові витрати не стали перешкодою у доступі осіб з низьким рівнем достатку до правосуддя, адже наявність таких перешкод суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 прийнята з порушенням норм процесуального права, судом не було вирішено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та про звільнення від виготовлення копій документів для учасників справи, беручи до уваги право кожного на доступ до суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 369, 374,379,382,384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко