Справа № 452/927/18
Р І Ш Е Н Н Я
"05" квітня 2019 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Макаревич Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача квартирно-експлуатаційний відділ м. Львів та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням,
за участю представника позивача ОСОБА_4 ,
третьої особи ОСОБА_1 ,
його представника адвоката Кота В.Ю.,
та представника відповідачів адвоката Захарко Ю.Ю.,
Військова частина НОМЕР_1 12 квітня 2018 року пред`явила до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим житлом Міністерства оборони України по АДРЕСА_1 .
У обґрунтування позову позивач посилався на те, що у жовтні 2012 року на підставі рішення командування військової частини НОМЕР_2 , погодженого із житловою комісією цієї частини військовослужбовцю ОСОБА_2 військової частини НОМЕР_2 надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України 29 грудня 2012 року йому було видано службовий ордер № 1 на право вселення у вказану квартиру його та сім`ї у складі дружини ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_6 .
У 2016 році рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, колишні члени сім`ї військовослужбовця підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, оскільки будь-який правовий зв`язок між ними та Міністерством оборони України втрачено.
Відповідачі фактично не проживають у службовому житлі за вказаною адресою з 2015 року по теперішній час.
Натомість, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2016 року ухвалено вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_2 .
Отже, після набрання рішенням законної сили вказаного рішення суду про вселення відповідачів, останні мали безперешкодну можливість вселитись в службове житло, адже вони і досі мають ключі від вхідних дверей у службову квартиру, замок від яких третьою особою ОСОБА_1 , ніколи не мінявся.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідач ОСОБА_5 ознайомлена зі змістом цієї норми, та з метою утримання за собою житла, намагалася штучно створити умови своєї присутності у службовому житлі і одночасно створити некомфортні умови для проживання наймача у службовому житлі, маючи ключі від квартири, періодично з`являється у вказаній квартирі.
Однак, жодних особистих речей ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_5 у вказаній квартирі немає, що засвідчується відповідними актами.
Крім цього, відповідач ОСОБА_2 забезпечена житлом, яке належить їй на праві приватної власності, а саме, житловим будинком у с. Надиби Старосамбірського району Львівської області, де вона разом із ОСОБА_5 проживають з 2015 року по теперішній час.
Розрахунки (квитанції) за комунальні послуги щодо утримання квартири завжди сплачує ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Військова частина НОМЕР_1 позбавлена можливості звернутись до КЕВ м. Львова щодо зняття відповідачів з реєстрації по місцю знаходження службового житла без відповідного рішення суду, саме тому ними обраний такий спосіб захисту як визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що у майбутньому надасть їм можливість, після зняття відповідачів з реєстрації місяця проживання, в тому числі й через обмін, забезпечити службовим житлом ті сім`ї, які цього потребують.
Оскільки, військова частина НОМЕР_2 не є суб`єктом господарювання, не має власного майна та відокремленого фінансового органу, а є підпорядкованим підрозділом військової частини НОМЕР_1 , то позовна заява пред`являється від імені командира військової частини НОМЕР_1 , який в даному випадку має право розпоряджатися військовим майном, що перебуває у військовій частині НОМЕР_2 .
На підставі ухвали судді від 4 жовтня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженні у вказаній справі та призначено підготовче засідання на 18 жовтня 2019 року, яке відкладалася на 5 грудня 2018 року у зв`язку із неявкою представника КЕВ відкладено на 26 грудня 2018 року.
Згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування Самбірської РДА у зв`язку із чим підготовче засідання відкладено на 25 січня 2019 року та через неявку представника позивача і неподанням документів службою у справах дітей Самбірської РДА відкладено на 5 березня 2019 року.
Згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 березня 2019 року.
Позивач 21 грудня 2018 року подав заяву про уточнення підстав позову посилаючись на те, що підставою для звернення до суду із позовом про втрату права користування відповідачами житлом стало порушення прав Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , яка звернулась із позовом для захисту своїх прав та інтересів.
Ці права та інтереси Міністерства оборони України полягають в наступному. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей на теперішній час регламентовано Наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 року «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».
Так, пунктом другим Наказу передбачено, що організація забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями покладається на першого заступника Міністра оборони України, заступника Міністра оборони України з питань європейської інтеграції, заступника Міністра оборони України, державного секретаря Міністерства оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, керівників структурних підрозділів Міністерства оборони України та «Генерального штабу Збройних Сил України, підпорядкованих військових частин, закладів, установ та організацій.
Відповідно до абз. 3 п. 6 розділу IV Інструкції саме командир військової
частини на підставі клопотання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) приймає, в тому числі, рішення про забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею).
Таким чином, право позивача на звернення до суду із даним позовом напряму пов`язане з його обов`язком щодо забезпечення усього особового складу службовими жилими приміщеннями.
Відповідно до довідки № 2333, що видана Бісковицькою сільською радою 13.11.2017, у спірній квартирі до числа зареєстрованих осіб входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня дружина, відповідач), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка, відповідач) та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (внучка).
Зважаючи на ту обставину, що відповідачі та внучка ОСОБА_1 тривалий час і без поважних причин не проживають в зазначеному службовому житлі внаслідок їх забезпеченості іншим житловим приміщенням та постійним проживанням в селі Надиби Старосамбірського району Львівської області, командування військової частини НОМЕР_1 переконане, що всі колишні члени сім`ї ОСОБА_1 , в тому числі внучка - ОСОБА_7 , втратили право користування жилим приміщенням відомчого житла МОУ.
У зв`язку із цим, позивач вважає за необхідне уточнити позовні вимоги та визнати такою, що втратила право користування службовим житлом Міністерства оборони України, в тому числі малолітню ОСОБА_7 , 2016 р.н.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.11.2018 подали відзив про заперечення позову посилаючись на те, що відповідно до ст.18 ЖК УРСР Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом. У позові зазначається, що квартира є на балансі КЕЧ і перебуває в оперативному управлінні МОУ.
Відповідно до ст. ст. 3, 15 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 10 Закону України "Про оборону України" та ст. ст. 3, 4, 6 Закону № 185-V МОУ є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, чиє фінансування здійснюється за рахунок Державного бюджету України. МОУ уповноважене державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, управляти переданим йому військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Особливості управління військовим майном та його статусу визначає Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 року № 1075-XIV.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається КМУ. Такий порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, його списання та використання було затверджено постановою КМУ від 04.08.2000 року № 1225 "Про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах".
Проте, відсутні документи, що підтверджують, що вказана квартира і будинок в цілому закріплений за позивачем чи в/ч НОМЕР_1 . Відсутні докази, що в/ч НОМЕР_1 є структурним підрозділом позивача.
До користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила: про бронювання жилого приміщення (статті 73-76 Житлового кодексу УРСР ; про обмін жилого приміщення (статті 79-83, 85 Житлового кодексу УРСР), в тому числі з наймачем іншого службового жилого приміщення.
Позивач посилається на те, що втрата права користування жилим приміщенням відповідачами, надасть можливість після зняття їх з реєстрації забезпечити службовим житлом ті сім`ї, які цього потребують.
Так, відповідно до п.3. Розділу 3 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженого Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 до числа службового може бути включене тільки вільне жиле приміщення (зазвичай окремі квартири). Службові житлові приміщення не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню.
Відтак, позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення його прав, а також доказів, які б свідчили про явну потребу суспільства у житлі, що мають звільнити відповідачі, які заселилися на правовій підставі разом із ОСОБА_1 (а. с. 80-87)
Позивач 14 грудня 2018 року подав відповідь на відзив, у якій посилався на те, що відповідно до п. 3.16. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, підлягають виселенню зі службового приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, оскільки внаслідок втрати сімейних зв`язків як членів сім`ї ОСОБА_1 та відповідачів, останні відповідно втрачають й право користування службовим житлом, яке надавалося саме ОСОБА_1 з урахуванням його складу сім`ї, який на даний час змінився та складається із однієї особи (а. с. 127-133).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача квартирно-експлуатаційний відділ м. Львів подала письмові пояснення у яких зазначила, що так як ОСОБА_2 і ОСОБА_3 забезпечена житлом, зокрема, будинком у АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області 27.12.2012, фактично не проживають у спірній квартирі, лише зареєстроване їхнє місце проживання, а відтак відповідачі втратили право на користування житлом Міністерства оборони України (а. с. 111-113).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 адвокат Кіт В.Ю. просив задовольнити позов посилаючись на те, що оскільки шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано, а відтак вони не є членами сім`ї ОСОБА_1 , проживають у с. Надиби, забезпечені іншим житлом в іншому населеному пункті, тому мають бути визнані такими, що втратили право користування житлом.
Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом.
Статтами 3 та 15 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Згідно ст. 14 Закону України "Про збройні сили України" майно закріплене за військовими частинами, військовими закладами, установами та організаціями Збройних сил України - є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до абзацу 9 частини 2 ст. 10 Закону України « Про оборону України» Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Особливості управління військовим майном та його статусу передбачено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року № 1075- ХІУ.
Згідно ч. 2 цього Закону Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
У відповідності до ч. 3 цього ж Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація,
зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок ведення обліку і зберігання військового майна, передбачено у Положенні про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою КМУ від 4 серпня 2000 року № 1225.
Згідно п. 3 цього Положення Міноборони як центральний орган управління Збройних Сил закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти.
Відповідно до п. 1.1. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства
оборони України 03.07.2013 № 448 організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.
Згідно п. 2.1., 2.3. та 2.4 цього ж Положення квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України); територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - КЕУ); квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ)); квартирно-експлуатаційні служби військових частин.
Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин проводиться за схемами: Головне КЕУ ЗС України - КЕУ - КЕВ (КЕЧ)) - військові частини; Головне КЕУ ЗС України - види Збройних Сил України - військові частини (згідно з рішенням Міністра оборони України).
КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.
КЕВ (КЕЧ) підпорядковується КЕУ за територіальним принципом. З питань використання фондів і територій військових містечок виконує накази (розпорядження) начальника гарнізону.
КЕВ м. Львів є державною установою, створеною Міністерством оборони України.
Із талона до ордеру № 1 від 29 грудня 2012 року та довідки зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб вбачається, що військовослужбовцю прапорщику ОСОБА_1 з сім`єю, що складається з трьох чоловік: дружина ОСОБА_2 , 1970 року народження, та дочка ( ОСОБА_8 ) ОСОБА_6 , 1992 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_5 КЕЧ Самбірського району Прикарпатського військового округу Міністерства оборони України видано ордер на право зайняття двох кімнат площею 27,7 кв. м в квартирі АДРЕСА_2 , за якою проведено реєстрацію їх місця проживання ( а. с. 8, 9).
29 грудня 2012 року Самбірською КЕЧ району виданий службовий ордер № 1 на вказану квартиру ( а. с. 11).
Згідно довідки № 6975, виданої 27 листопада 2017 року квартирно-експлуатаційним відділом м. Львів квартира АДРЕСА_2 відноситься до державного житлового фонду, перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України та знаходиться на балансі Будинкоуправління № 1 м. Стрий КЕВ м. Львова.
Із акта приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка в/м № НОМЕР_3 АДРЕСА_4 та Додатку № 1 до цього акта від 20.12.2017 убачається, що Будинкоуправлінням № 1 м. Стрий КЕВ м. Львова на виконання наказу начальника КЕВ м. Львова № 314 від 19.12.2017 «Про передачу нерухомого майна будинкоуправління АДРЕСА_5 передано на баланс КЕВ м. Львова, зокрема, житловий будинок загальною площею 629,0 кв. м. (а. с. 67-68, 69).
Ураховуючи наведене, а також те, що військова частина НОМЕР_1 є неналежним позивачем, а відтак у позивача відсутні підстави для пред`явлення позову про втрату відповідачами права користування службовим житлом, яка відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Представника позивача: ОСОБА_4 , службова адреса: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .

Треті особи: квартирно-експлуатаційний відділ м. Львів, вул. Батуринська, 2, м. Львів;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи: ОСОБА_9 , вул. Івана Франка, м. Самбір Львівської області.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає у с. Надиби Старосамбірського району Львівської області;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає у с. Надиби Старосамбірського району Львівської області.

Представник відповідачів: ОСОБА_10 , АДРЕСА_7 .

Текст повного рішення буде складено 15 квітня 2019 року.

Суддя