Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 722/1384/15-ц

провадження № 61-19660св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у серпні 2015 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 15 грудня 2013 року на автодорозі Могилів-Подільський - Вінниця з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 , скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої пошкоджено автомобіль «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2014 року.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 18 січня 2014 року № КЕ02-01 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN» становить 55 094, 83 грн.

Винна у ДТП особа не відшкодувала завданої шкоди потерпілій особі, у зв`язку з чим потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 45 912, 36 грн, а також відшкодувало витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у розмірі 1 030, 00 грн.

Ураховуючи викладене, МТСБУ просило суд стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу грошові кошти у розмірі понесених витрат, зокрема у розмірі 46 942, 36 грн та судові витрати.

Стислий виклад заперечень відповідача

ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, оскільки вважав, що майнова шкода ОСОБА_3 завдана не з вини відповідача, а з вини водія автомобіля «VOLKSWAGEN MULTIVAN» ОСОБА_2 , який грубо порушив пункти 1.5. та 16.11 Правил дорожнього руху під час виїзду на головну дорогу.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2017 року у задоволенні позову МТСБУ відмовлено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 675, 36 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що судом на підставі системного аналізу зібраних у справі доказів встановлено відсутність вини ОСОБА_1 у ДТП, яка сталася 15 грудня 2013 року за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу МТСБУ задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2017 року скасовано. Позов МТСБУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 45 912, 36 грн, витрати на аварійного комісара в розмірі 1 030, 00 грн та 985, 80 грн на відшкодування сплаченого судового збору, а разом 47 928, 16 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 516, 37 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що, призначаючи у справі судові автотехнічні експертизи, суд першої інстанції не врахував постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, та вимоги статті 61 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) щодо підстав звільнення від доказування, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП та, відповідно, й відмову у задоволенні позову МТСБУ. Також апеляційний суд зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВМ» здійснює діяльність з надання правової допомоги, має у своєму штаті фахівця у галузі права, якому за законом надано право на надання правової допомоги, а також що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВМ» надавало правову допомогу саме у цій справі. У матеріалах справи відсутній розрахунок витрат у конкретній справі, акт прийому-передачі виконаних робіт та докази оплати витрат на правову допомогу. З огляду на викладені обставини відсутні підстави для стягнення на користь МТСБУ витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року та залишити в силі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 травня 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права. За твердженнями заявника, апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції лише з формальних підстав, посилаючись на порушення судом першої інстанції правил статті 61 ЦПК України 2004 року. У оскаржуваному судовому рішенні не зазначено неправильності або несправедливості рішення суду першої інстанції по суті. Під час розгляду справи судом першої інстанції було достеменно встановлено, що винною особою у ДТП є ОСОБА_2 , а не заявник, що підтверджено показами свідків та висновком судової експертизи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 грудня 2013 року на автодорозі Могилів-Подільський - Вінниця відбулася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ-21723-110-01», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_4 , від 05 вересня 2013 року власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_3

Власником автомобіля марки «ВАЗ-21723-110-01», державний номер НОМЕР_1 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_5, від 27 листопада 2008 року, є ОСОБА_4 .

05 вересня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах» та ОСОБА_3 укладено договір (поліс) № АС/6044655 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника зазначеного транспортного засобу.

Також встановлено, що всупереч вимогам пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 здійснював експлуатацію автомобіля марки «ВАЗ-21723-110-01», державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП без чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2014 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 червня 2014 року постанова Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2014 року скасована. Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на підставі статті 38 КУпАП закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 18 січня 2014 року

№ КЕ02-01, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 55 094, 83 грн.

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 з метою отримання відшкодування з відповідною письмовою заявою звернувся до МТСБУ, яке здійснило йому виплату коштів на відшкодування шкоди в розмірі 45 912, 36 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28 травня 2014 року № 1/1-22495, а також понесло витрати за послуги аварійних комісарів в розмірі 1 030, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15 квітня 2014 року № 5948.

Згідно з висновком додаткової судової автотехнічної експертизи від 15 квітня 2017 року № 226 встановлено, що, з технічної точки зору, дії водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, та знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки «ВАЗ-21723-110-01», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходилися б у причинному зв`язку з настанням ДТП, не встановлено. Причиною настання ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що водій автомобіля марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 розпочав маневр лівого повороту для заїзду на територію АЗС, не впевнившись в безпеці дорожнього руху, тобто встановлена невідповідність його дій вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до підпункту а пункту 41.1. статті 41 Закону України

«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України

«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд вважав доведеною вину ОСОБА_1 у настанні ДТП та завданні шкоди автомобілю ОСОБА_3 , оскільки вина встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення.

За приписами статей 60, 61 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно із частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року постанова у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В оцінці правильності висновків суду апеляційної інстанції Верховний Суд має враховувати правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), які є обов`язковими під час розгляду подібних справ.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у згаданій постанові зазначила, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Зважаючи на наведені правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд зробив висновок про обґрунтованість рішення апеляційного суду, яке відповідають правовим висновкам суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга інших доводів не містить, а тому з інших підстав оскаржуване судове рішення на предмет законності та обґрунтованості не перевірялося.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення у касаційній скарзі не наведено, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко