Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 529/501/16-ц

провадження № 61-11479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Кузнєцової О. Ю., Триголова В. М., від 10 січня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва, визнання права власності на частину майна, виділ в натурі частки.

Позовна заява ОСОБА_2. мотивована тим, що сторонами у період шлюбу було придбано одноповерховий житловий будинок загальною площею 64, 10 кв. м із надвірними спорудами по АДРЕСА_1, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га. Також, вказала, що за час подружнього життя на території вказаного домоволодіння було збудовано баню та літню кухню. Крім цього, за період подружнього життя сторонами було придбано різні побутові речі та інше майно.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 11/20 частин житлового будинку та господарських споруд та стягнути з неї на користь відповідача різницю вартості часток у розмірі 12 260, 00 грн. Виділити їй в основній частині житлового будинку та визнати за нею 1/2 його частину, вартістю на загальну суму 85 639, 00 грн та господарські будівлі на загальну суму 53 377, 00 грн. Визнати за нею право власності на 1/2 частину земельних ділянок, що вказані на плані до додаткового висновку земельно-технічної експертизи (додаток № 1 висновку експерта від 26 грудня 2016 року позначено блакитним кольором). Земельну ділянку площею 104 кв. м (позначена на плані жовтим кольором), залишити у загальному користуванні. Виділити їй у власність килим розміром 3х4 м вартістю 1 000, 00 грн, диван вартістю 1 000, 00 грн, кухонний гарнітур вартістю 1 000, 00 грн та меблеву стінку вартістю 2 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області, у складі судді Гвоздика А. Є., від 28 лютого 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Виділено реально ОСОБА_2 у приватну власність 11/20 частин будинку, розташованого по АДРЕСА_1, а саме в основній частині житлового будинку літ. «А-1» приміщення: коридор 1-1 площею 4,6 кв. м, кімната 1-3 площею 13,9 кв. м, загальною площею 22,2 кв. м, на суму 45 031, 00 грн; у добудові літ. «а» приміщення: кухня 1-6 площею 10,7 кв. м, на суму 18 517, 00 грн; у добудові літ. «а2» приміщення: ванна 1-7 площею 7,6 кв. м, на суму 15 634, 00 грн; у добудові літ. «а3» приміщення: вбиральня 1-5 площею 2,1 кв. м, на суму 6 457, 00 грн.

По іншим будівлям та спорудам:

гараж літ. «Д» - 38 658, 00 грн, 1/2 частина воріт огорожі № 1 вартістю 2 314, 00 грн, 1/2 частина огорожі № 3 - 12 405, 00 грн.

Першому співвласнику виділено будівлі та споруди на суму 139 016, 00 грн, що більше на 12 260, 00 грн.

Другому співвласнику виділено будівлі та споруди на суму 114 496, 00 грн, що менше на 12 260 грн.

Виділено реально ОСОБА_3: 9/20 частин будинку, розташованого по АДРЕСА_1, відповідно до висновку № 65 судової будівельно-технічної експертизи, яку було виконано 10 жовтня 2016 року відповідно до ухвали Диканського районного суду від 27 липня 2016 року, а саме в основній частині житлового будинку літ. «А-1» приміщення: кімната 1-2 площею 19,5 кв. м, на суму 39 554, 00 грн; навіс літ. «а4» на суму 3 005, 00 грн.

По іншим будівлям та спорудам:

сарай літ. «Б» - 10 842, 00 грн; літня кухня літ. «В» - 19 329, 00 грн.; сарай літ. «в» - 5 726, 00 грн; навіс літ. «в1» - 10 355, 00 грн; вбиральня літ. «Ж» - вартістю 10 964, 00 грн; 1/2 частина воріт огорожі № 1 - 2 315, 00 грн; 1/2 частина огорожі № 3 - 12 406, 00 грн.

Різниця часток при такому розподілі будівель склала 12 260, 00 грн.

При такому поділі будівель, реальними частками співвласників визначені:

у першого співвласника - 11/20; у другого співвласника - 9/20.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12 260, 00 грн за надлишкову вартість отриманих будівель.

Вказано, що по даному варіанту поділу ОСОБА_3 необхідно здійснити переобладнання у будинку, а саме :

1. Закласти дверний отвір із кімнати 1-2 площею 19,5 кв. м у кімнату 1-3 площею 13,9 кв. м та у коридор 1-1 площею 4,6 кв. м.

2. На місці навісу літ. «а4» побудувати кухню та улаштувати дверний отвір в кімнату 1-2 площею 19,5 кв. м на місці віконного отвору, закласти інший віконний отвір та улаштувати два нових віконних прорізи.

Вказано, що по даному варіанту поділу ОСОБА_2 необхідно здійснити переобладнання у будинку, а саме:

1. Закласти вхідний дверний отвір в кухню 1-6 площею 10,7 кв. м та улаштувати новий.

2. У ванній кімнаті 1-7 площею 7,6 кв. м передбачити перегородку з дверним отвором, розділивши дане приміщення на ванну та коридор.

Вказано на необхідність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 обладнати самостійним опаленням та електропостачанням виділені їм частини будинку. Інженерну мережу газопостачання залишити у спільному користуванні, провівши реконструкцію в межах частини, що пропонується другому співвласнику та обладнавши лічильниками.

Переобладнання улаштовувати при наявності погодження з місцевими органами самоврядування, газовим господарством, санепідемстанцією та районним архітектором.

Визнано частково недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер якої НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1, від 31 жовтня 2007 року серія НОМЕР_2, виданий Диканською селищною радою Полтавської області.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, на ім'я ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1, від 31 жовтня 2007 року серія НОМЕР_2, виданий Диканською селищною радою Полтавської області.

Надано у спільне користування двом співвласникам порівну земельну ділянку (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий номер НОМЕР_1 площею 104 кв. м (на плані жовтого кольору), для проходу та проїзду, згідно до частини другої статті 372 ЦК України та частини п'ятої статті 89 ЗК України.

Виділено ОСОБА_2 у користування на праві власності земельну ділянку площею 750 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до схеми розподілу земельної ділянки, що показано голубим кольором на першому варіанті схеми висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи та описується наступними межами: з боку земель селищної ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 10,66 м, 8,90 м; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_4 довжина межової лінії складає: 6,54 м, 27,30 м, 15,15 м; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_5 довжина межової лінії складає: 12,0 м; збоку земельної ділянки гр. ОСОБА_6 довжина межової лінії складає: 12,8 м; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_7 довжина межової лінії складає 1,29 м; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_8 довжина межової лінії складає: 13,62 м з боку земельної ділянки, що виділяється співвласнику ОСОБА_3 довжина межової лінії складає: 12,2 м, 7,67 м, 4,72 м, 40,66 м, 15,26 м, 8,18м; збоку земельної ділянки, що пропонується у спільне користування довжина межової лінії складає: 8,37 м, 5,34 м, 8,91 м, 2,35 м,

- безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 698 кв. м;

- 1/2 площі спільного користування - 52 кв. м.

За вказаних обставин співвласнику ОСОБА_2 виділено земельну ділянку кадастровий номер якої НОМЕР_1 площею 750 кв. м, що відповідає ідеальній частці,

- безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 150 кв. м.

Співвласнику ОСОБА_2 передано земельну ділянку кадастровий номер якої НОМЕР_3 площею 150 кв. м, що відповідає ідеальній частці.

Залишено у користуванні ОСОБА_3 на праві власності земельну ділянку площею 750 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, що показано на схемі червоним кольором згідно першого варіанту схеми розподілу земельної ділянки висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи, що описується наступними межами: з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_4 довжина межової лінії складає: 14, 32 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_7 довжина межової лінії складає: 26,22 м; з боку земельної ділянки гр. ОСОБА_8 довжина межової лінії: складає 3,39 м, 33,65 м, 12,96 м; з боку земельної ділянки, що виділена співвласнику ОСОБА_2 довжина межової лінії складає: 12,2 м, 7,67 м, 4,72 м, 40,66м, 15,26 м, 8,18 м; з боку земельної ділянки, що виділяється у спільне користування довжина межової лінії складає: 3,2 м, 3,45 м, 0,7 м та 9,3 м.

- безпосередньо відокремлена частина ділянки прощею 698 кв. м;

- 1/2 площі спільного користування - 52 кв. м.

Співвласнику ОСОБА_3 залишено у користування на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер якої НОМЕР_1, площею 750 кв. м, що відповідає ідеальній частці,

- безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 150 кв. м.

Співвласнику ОСОБА_3 залишено у користуванні на праві власності земельна ділянка кадастровий номер якої НОМЕР_3 площею 150 кв. м, що відповідає ідеальній частці.

Частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд при такому розподілі складають:

- у першого співвласника ОСОБА_2 - 1/2;

- у другого співвласника ОСОБА_3 - 1/2.

Частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, що надана для ведення особистого селянського господарства складають:

- у першого співвласника ОСОБА_2 - 1/2;

- у другого співвласника ОСОБА_3 - 1/2.

ОСОБА_2 у власність виділено із спільного майна подружжя: килим розміром 3х4 м, вартістю 1 000, 00 грн, диван вартістю 1 000, 00 грн, кухонний гарнітур (2 навісні шафи, 1 пенал, 4 столики) вартістю 1 000, 00 грн, меблеву стінку (4 антресолі, 1 пенал, 1 шафа під одяг, 2 шафи зі скляними дверцятами) вартістю 2 000, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя є майно, спільно нажите і наявне на час розірвання шлюбу, частки в праві на яке є рівними. Здійснюючи розподіл спірного домоволодіння та наявних земельних ділянок згідно висновку судової будівельної експертизи, суд врахував, що такий варіант розподілу відповідає потребам співвласників.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року скасовано рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2017 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевий суд дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статей 364, 367 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року та залишити в силі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Судом апеляційної інстанції не враховано, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції самочинного будівництва у спірному домоволодінні не було, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 65 від 10 жовтня 2016 року та технічним паспортом на спірний будинок. Добудова тамбура відповідачем була здійснена після ухвалення місцевим судом рішення у справі. Крім того, ця добудова була здійснена на виконання цього судового рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

28 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

01 квітня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва, визнання права власності на частину майна, виділ в натурі частки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скарги

ОСОБА_3 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 серпня 2001 року сторони по справі зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 січня 2016 року у справі № 529/1285/15-ц (т. 1, а. с. 12,15).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 вересня 2006 року та державних актів про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,030 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 8, 9, 10, 11).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 52274593 від 29 січня 2016 року вбачається, що право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 197).

Згідно технічного паспорту домоволодіння по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку, позначеного літ. «А-1», сараїв літ. «Б», «в», літньої кухні літ. «В», навісу літ. «в1», гаража літ. «Д», вбиральні літ. «Ж», воріт огорожі № 1 та огорожі № 2 (т. 1, а. с. 86-90).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_9 № 65 від 10 жовтня 2016 року визначено ринкову вартість спірного домоволодіння, варіанти його поділу, ринкову вартість господарських будівель і споруд, їх відповідність вимогам ДБН, а також вказано про відсутність самочинного будівництва (відповідно до наданих на дослідження документів) та вказано про розбіжність розміру житлового будинку «А1» (за договором купівлі-продажу від 27 вересня 2006 року загальна площа будинку 64,1 кв. м, житлова - 19,5 кв. м, а за технічним паспортом від 08 червня 2016 року загальна площа будинку 62,1 кв. м, житлова - 33,4 кв. м) (т. 1 а. с. 107-122).

Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи щодо розподілу домоволодіння та його частин, складеного судовим експертом ОСОБА_10 № 300-17 від 04 грудня 2017 року (яка була проведена під час апеляційного перегляду справи), визначено ринкову вартість земельних ділянок площею 1500 кв. м і 200 кв. м, спірного домоволодіння, господарських будівель і споруд (невід'ємних поліпшень), варіанти його поділу. У дослідницькій частині вказаної експертизи вказано, що садибний одноквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з наступних приміщень: коридор 1-1 площею 4,6 кв. м, кімната 1-2 площею 19,5 кв. м, кімната 1-3 площею 13,9 кв. м, кладова 1-4 площею 3,7 кв. м, вбиральня 1-5 площею 2,1 кв. м, кухня 1-6 площею 10,6 кв. м, ванна 1-7 площею 7,6 кв. м, разом загальна площа 62,1 кв. м. Суміжно з приміщеннями 1-6 і 1-7 та приміщеннями 1-2 добудовано приміщення «а4» з внутрішніми розмірами 4,0 х 3,25 м, відповідно площею 13 кв. м. Площа забудови 14 кв. м. За розташуванням приміщення добудови виконує функцію тамбура та відноситься до самочинного будівництва (т. 2 а. с.150 -170).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статі 10, статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Статтями 69, 70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом.

Здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Під час розгляду справи місцевим судом самочинної забудови у спірному домоволодінні встановлено не було.

Врахувавши висновки судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_9 № 65 від 10 жовтня 2016 року щодо варіантів поділу спірного домоволодіння, місцевий суд дійшов висновку про можливість поділу будинку між колишнім подружжям із вказівками про необхідність здійснення переобладнань у ньому.

Переглядаючи справу у апеляційному порядку, апеляційний суд не надав оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_9 № 65 від 10 жовтня 2016 року, а надаючи перевагу висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи щодо розподілу домоволодіння та його частин судового експерта ОСОБА_10 № 300-17 від 04 грудня 2017 року, не вказав про відхилення чи необґрунтованість першого висновку експерта.

Апеляційний суд не врахував, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції приміщення «а4», яке виконує функцію тамбура, з внутрішніми розмірами 4,0 х 3,25 м, площею 13 кв. м, не існувало та не звернув увагу, що при поділі судом першої інстанції спільного майна подружжя не враховувалось приміщення «а4», яке виконує функцію тамбура. Місцевий суд здійснив поділ спірного будинку між колишнім подружжям, до складу якого не входили об'єкти незавершеного будівництва, а також рухомого майна відповідно до вимог вищевказаних норм.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За таких обставин постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог не може вважатись такою, що відповідає вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року скасувати, а рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта