ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/17/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304030000 міщенко К.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» - Овчаренка Олега Анатолійовича на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації речового права,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В мотивування своїх позовних вимог вказував, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0756 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області загальною площею 2,32 га.

На підставі укладеного між позивачем та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» Договору оренди землі №103 від 17.09.2011 року, вказану вище земельну ділянку позивача передано останньому в строкове платне користування на умовах оренди строком на 5 років. Вказаний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області, а між сторонами складено Акт про передачу та прийом земельної ділянки.

Кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0756 змінено на :01:001:0756 в зв`язку з приведенням до чинного законодавства, відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою та внесено в базу даних.

Вказує, що отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №82873053 від 20.03.2017 року, йому стало відомо, що 10.02.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А., було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором №103 на підставі Додаткової угоди від 07.04.2015 року.

Разом з тим, позивач зазначає, що цієї Додаткової угоди не підписував.

На підставі викладеного та з врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі №103 від 17 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,32 га, кадастровий номер :01:001:0756, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №009462 від 11.04.2003 року; скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» на земельну ділянку розміром 2,32 га, кадастровий номер :01:001:0756, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33870334 від 15.02.2017 року, та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19026873 від 10.02.2017 року про право оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди від 07.04.2015 року до договору оренди землі № 103 від 17.09.2011 року, кадастровий номер :01:001:0756, строком до 17.09.2026 року з правом пролонгації.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною Додаткову угоду від 07.04.2015 року до договору оренди землі №103 від 17.09.2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,32 га кадастровий номер :01:001:0756, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №009462 від 11.04.2003 року.

Скасовано державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,32 га, кадастровий номер :01:001:0756, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33870334 від 15.02.2017 року, та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19026873 від 10.02.2017 року про право оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди від 07.04.2015 року до договору оренди землі № 103 від 17.09.2011 року, кадастровий номер :01:001:0756, строком до 17.09.2026 року з правом пролонгації.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис на додатковій угоді до договору виконано не позивачем, таким чином волевиявлення учасника правочину відсутнє, а без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується із принципом свободи договору встановленим статтею 627 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс», посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на недотримання відповідачем вимог закону щодо зміни умов договору у формі письмових повідомлень є безпідставним, оскільки договором оренди землі № 103 від 17 вересня 2011 року зміна умов укладеного договору не передбачає виконання певних процедурних умов.

Крім того, скаржник не погоджується з висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 9096 від 09 липня 2018 року та висновком експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів №9129 від 06.08.2018 року. Зокрема, у висновку експерта №9129 відсутні дані щодо дати та номеру видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії. Тобто, відповідної підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України та атестації в ЦЕКК експерт ОСОБА_2 не проходив, кваліфікацію не підтверджував, що ставить під сумнів право проведення даної експертизи цим експертом. Крім того, ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» не є спеціалізованою державною установою, а тому проведення почеркознавчої експертизи та експертизи матеріалів документів даною експертною установою не відповідає вимогам законодавства. Також скаржник звертає увагу, що відсутність у експерта в розпорядженні вільних зразків підпису ОСОБА_1 ставить під сумнів результати проведеної експертизи.

У відзиві поданому 18 червня 2019 року ОСОБА_1 не погоджується із доводами скаржника, переконаний, що підстави для скасування вказаного рішення відсутні. В свою чергу суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку. Водночас доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухомість майна, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, четвертою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України ).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009482, виданого 11 квітня 2003 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0756 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області загальною площею 2,32 га.

Згідно договору оренди землі № 103 від 17 вересня 2011 року ОСОБА_3 надав в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», належну йому земельну ділянку строком на 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки. Даний Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року.

Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки від 07 червня 2012 року ОСОБА_1 передав земельну ділянку орендарю ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» розміром 2,32 га.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82873053 від 20 березня 2017 року, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А. 10 лютого 2017 року було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором № 103. Строк дії Договору встановлено до 17 вересня 2026 року з правом пролонгації.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2018 року призначено у зазначеній справі судову комплексну почеркознавчу та технічну експертизу.

За результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів Додаткова угода від 07 квітня 2015 р. до Договору оренди землі № 103 містить ознаки пізнішого внесення змін в первісний зміст, зокрема після слів «-солома 50 тюків» пункту 1 Додаткової угоди та перед графою «Підписи сторін» наявний пізніше додрукований фрагмент тексту:

« 2. Викласти пункт 8 Договору оренди землі №___від___ в наступній редакції:

«Договір укладено на 15 (п`ятнадцять ) років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін».

Ця угода складена на 1 сторінці у 3 примірниках, кожний із яких має однакову юридичну силу.

Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін».

Первинний текст Додаткової угоди не містить вищевказаний текстовий фрагмент.

Встановити відносну давність виконання підпису від імені орендодавця ОСОБА_4 по відношенню до додрукованого фрагмента тексту не уявляється можливим, з причин зазначених в синтезуючій частині висновку.

Відповідно до другого висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 9096 від 09 липня 2018 року підпис від імені ОСОБА_1 що міститься в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» у Додатковій угоді до договору оренди землі № 103 від 17.09.2011 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 .

Судом під час розгляду справи встановлено, що в спірній додатковій угоді від 07 квітня 2015 року строк дії договору, як істотної умови договору, було внесено після підписання договору. Таким чином спірний договір було укладено без волевиявлення ОСОБА_1 , а тому суд дійшов правильного висновку про недійсність спірної додаткової угоди на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосується висновків експерта, то суд відхиляючи їх виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями. Необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

При призначенні експертизи судом експерт чи експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Відповідно до частини 2 статті 108 ЦПК України у разі якщо суд призначає проведення експертизи установі, керівник такої установи доручає проведення експертизи одному або декільком експертам.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 10 зазначеного Закону до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ.

Згідно з пунктом 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Ураховуючи наведене, чинне законодавство України не містить імперативних норм про можливість проведення фізико-хімічної експертизи виключно державними спеціалізованими установами (за виключенням встановлених законом обмежень), а «Незалежний інститут судових експертиз» є належним суб`єктом здійснення судово-експертної діяльності.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №322/426/16 (провадження №61-40436св 18).

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про судову експертизу» до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Судовий експерт ОСОБА_2 , який проводив експертизу, відповідає вказаним нормам Закону.

Відвід експерту, передбачений ч. 7 ст. 106 ЦПК України, відповідачем не заявлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертом).

Висновок експерта не визнано необґрунтованим. Також висновок експерта не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнів в його правильності.

Ухвалою Тальнівського районного суду від 22 березня 2019 року відмовлено представнику відповідача в призначенні повторної експертизи.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» - Овчаренка Олега Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Судді: