Головуючий у 1-й інстанції Медведський М.Д.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області, постановлено 22 січня 2019 року у місті Курахове (повний текст складено 01 лютого 2019 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до Курахівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Курахівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Просила визначити їй додатковий строк строком один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої вона є єдиним спадкоємцем. Свідоцтво про смерть матері отримала лише 06 липня 2017 року, коли строк для звернення до нотаріальної контори вже закінчився. Вважає, що строк для прийняття спадщина вона пропустила з поважних причин, оскільки на її утриманні знаходиться 35-річна хвора дочка, яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, спостерігається у психіатра. За станом здоров`я вона не може залишити дочку саму навіть на деякий час. Оскільки є юридично необізнаною, вважала, що може подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час. Однак, при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 22 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що надані позивачем виписки про перебування на стаціонарних лікуваннях та висновки лікарських комісій не відповідають вимогам діючого законодавства України, оскільки видані установами, які перебувають на непідконтрольній території України, не можуть бути належними доказами, які підтверджували би поважність причини пропуску позивачем встановленого строку для звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, інших доказів позивачем не надано. Також, на момент отримання свідоцтва про смерть у позивача залишався ще місяць для звернення до нотаріальної контори.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 09 квітня 2019 року подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги надані нею в якості доказів медичні документи, адже іншої можливості довести поважність причин пропуску в неї не має. Дочка хворіє більше 20-ти років, не працює. Вона обмежена у самообслуговуванні, у здатності контролювати свою поведінку. У неї дуже часто без невідомих причин спостерігаються великі судомні нападки, тому вона не може залишити дочку саму.

Крім того, посилалась на скрутний матеріальний стан, оскільки всі кошти уходять на придбання ліків для дочки та лікування її особистого захворювання.

Ухвалою апеляційного суду від 15 квітня 2019 року була задоволена заява ОСОБА_1 та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 22 січня 2019 року.

Відповідач Курахівська міська рада Мар`їнського району Донецької області своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив. Подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв`язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років у м.Донецьку Донецької області, про що 06 липня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №1427, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила цієї статті можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом зі тим, Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Сталіно (Донецьк) Сталінської (Донецької) області, актовий запис №1348 від 05 жовтня 1959 року, в графі «батьки» зазначено: батько ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Згідно копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , ОСОБА_1 08 серпня 1981 року у м.Донецьку Донецької області уклала шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис №525, подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с.9).

20 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Мар`їнського нотаріального округу Гвоздь М.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у прийомі заяви про прийняття спадщини за законом та заведення спадкової справи нотаріус виходив з того, що ОСОБА_1 пропущений встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.18).

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо заведення спадкової справи до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено про відсутність у Спадковому реєстрі такої інформації.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 посилалась на розлад здоров`я своєї дочки, яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду. Крім того, мати мешкала на території яка тимчасово непідконтрольна органам державної влади України, тому отримання свідоцтва про її смерть потребувало певного часу.

Позивачем були надані висновки лікарської комісії медичного закладу №187/741 та №129/730, видані міським психоневрологічним диспансером м.Донецька, згідно яких ОСОБА_8 , 1982 року народження, інвалід ІІ групи б/с внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду, висновки є дійсними до 18 червня 2016 року та 24 грудня 2016 року відповідно.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №1884, виданого клінічною психіатричною лікарнею (м.Донецьк), ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні з 19 вересня 2017 року по 16 жовтня 2017 року. Згідно анамнезу хворіє з 14 років. З 2011 року перебуває на обліку психіатра, остання госпіталізація з 19 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року (а.с.17).

Крім того, ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні у клінічній психіатричній лікарні м.Донецька з 06 лютого 2018 року по 02 березня 2018 року та з 05 березня по 23 березня 2018 року. Виписана у зв`язку з покращенням стану додому у супроводі матері, що підтверджується випискою з медичної картки №393 (а.с.16).

Згідно виписки з медичної картки №11119 , виданої Інститутом невідкладної та відновної хірургії ім. В.К. Гусака (м.Донецьк) ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 04 грудня по 12 грудня 2017 року у зв`язку із проведенням операції на очах. Виписана для продовження лікування амбулаторно (а.с.13).

Апеляційний суд приймає до уваги надані позивачем на підтвердження поважності причин пропуску нею шестимісячного строку на прийняття спадщини медичні документи та довідки, які були видані на тимчасово окупованій території, оскільки вважає, що до вказаних правовідносин підлягають застосуванню так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) вказує, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивач пропустила передбачений законом шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини через наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, пов`язаних із хворобою, які підтверджені письмовими доказами.

Суд першої інстанції указаних обставин не врахував, формально поставився до дослідження доказів у справі у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку терміном один місяць для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, виходячи з поважності причин пропуску строку.

Ухвалою апеляційного суду від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Виходячи з положень ч.ч. 1,3 ст.136 ЦПК України, враховуючи майновий стан позивача, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання і звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 136, 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 22 січня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьку Донецької області, один місяць з дня набрання законної сили рішення суду.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20 травня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна