ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3597/19 Справа № 179/1810/18 Суддя у 1-й інстанції - Кошля А. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2018 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", просить скасувати заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ "ПриватБанк" у своїй позовній заяві зазначає, що 10.10.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник: АТ КБ "ПриватБанк") було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання ОСОБА_1 заяви позичальника, у якій зазначено, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

Згідно з заявою відповідач отримала кредит у сумі 2800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 31 липня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 52881,82 грн., з яких 2711,67 грн. - заборгованість за кредитом; 44164,92 грн. - заборгованість за процентами; 3010,86 грн. - заборгованість за пеню та комісію; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2494,37 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а як вбачається із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 мала намір укласти саме кредитний договір, оскільки відсутній обраний вид картки та розміру кредитного ліміту. До того ж в анкеті-заяві (в графі "Клієнт") зазначено ПІБ клієнта - « ОСОБА_2 », що не дає змогу встановити, чи дійсно належний відповідач вказаний у позовній заяві.

За вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитних договір та отримати відповідно кредитні кошти, оскільки анкета-заява від 10.10.2013 року стосувалась надання послуги, але якої - не вказано. Графи щодо кредитної картки, ліміту кредиту не заповнені. Прізвища вказані різні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Проте, колегія суддів ставиться критично до вказаних тверджень апелянта, оскільки як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про ознайомлення саме ОСОБА_1 з Умовами та правилами на момент укладення кредитного договору.

Крім того, графа договору про ознайомлення та отримання Пам`ятки клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування не містить жодних позначок, а ні працівником банку, а ні відповідачем.

Також, як вбачається з Анкети-заяви, то вона підписана не ОСОБА_1 , а невідомою особою.

Доказів, які б вказували на видачу відповідачу платіжної картки матеріали справи не містять, як і не містять відомостей про реквізити платіжної картки та/або карткового рахунку. Приведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором унеможливлює встановлення істотних умов кредитного договору стосовно процентної ставки, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які впливають на сукупну вартість кредиту.

Тобто, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту відповідачу та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок, не містить підпису відповідальних осіб, та не скріплений печаткою банку. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити як факт видачі кредиту, так і правильність нарахування заборгованості.

При пред`явленні позову, Банком наданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у якому містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду; «Універсальна CONTRAKT»; «Універсальна GOLD» (а.с.10), проте використання наведених тарифів є можливим лише за умови належного ознайомлення позичальника з ними, що не вбачається з матеріалів справи.

Аналізуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 10.10.2013 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, із яким погоджується апеляційний суд, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича