Справа № 314/4071/18
Провадження № 2/314/182/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Вільнянськ

Справа № 314/4071/18;

провадження № 2/314/182/2019;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1;

- відповідач ОСОБА_2;

- третя особа служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матірю,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач 10.09.2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матірю. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що із батьком дитини відповідачем по справі ОСОБА_2 вони перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких у них народилась донька. На даний час вони проживають окремо. З часу народження дитина проживає з позивачкою, але відповідач всіма можливими способами намагається спричинити їй та дитині психологічну травму. На протязі останніх двох років, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача відносно неї. У звязку з чим, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.08.2018 року стосовно відповідача ОСОБА_2 видано обмежувальний припис, відповідно до якого йому заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1; заборонено наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_4; заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби звязку особисто та через третіх осіб. Обмежувальний припис було видано строком на 6 місяців, але виконувати дане рішення суду відповідач не бажає, та 24.08.2018 року о 19-15 годині відповідач разом з двома невідомими чоловіками приїхав у двір багатоповерхового будинку № 20 по вулиці Бочарова у місті Вільнянськ Запорізької області, де знаходилась позивач разом з дитиною, та всупереч її волі, подолавши супротив та застосувавши газ перцевого балончика, насильно забрав малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого зник у невідомому напрямку. З даного приводу за заявою позивачки порушено кримінальне провадження № 0000801 від 26.08.2018 року за ч. 2 ст. 146 КК України. Крім того, відповідач веде досить розкутий спосіб життя, ніде не працює, аліменти на утримання дитини не сплачує, та зовсім не переймається фізичним та моральним станом дитини. Під час своїх непередбачуваних відвідувань, відповідач кожного разу знаходиться у неадекватному стані, не розуміючи реального стану речей висловлюється у сторону позивачки нецензурною лайкою. В результаті чого, дитина постійно знаходиться у стресовому стані, у звязку з чим, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник служби у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд розглядати справу з урахуванням інтересів дитини та висновку Вільнянської РДА № 01-39/1447 від 27.12.2018 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області (а.с. 24-26).

29.12.2018 року службою у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації до суду надано висновок № 01-39/1447 від 27.12.2018 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 (а.с. 46-48).

Ухвалою суду від 28.01.2019 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 54).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши позивача та його представника, відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд

встановив

позивач ОСОБА_1 із батьком дитини відповідачем по справі ОСОБА_2 вони перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких у них народилась донька. На даний час вони проживають окремо. З часу народження дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з позивачкою, але відповідач всіма можливими способами намагається спричинити їй та дитині психологічну травму. На протязі останніх двох років, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача відносно неї. У звязку з чим, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.08.2018 року стосовно відповідача ОСОБА_2 видано обмежувальний припис строком на 6 місяців, але виконувати дане рішення суду відповідач не бажає, та 24.08.2018 року забрав без дозволу позивачки малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого зник у невідомому напрямку. З даного приводу за заявою позивача ОСОБА_1 стосовно відповідача ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження № 0000801 від 26.08.2018 року за ч. 2 ст. 146 КК України. В результаті таких неправомірних дій відповідача, дитина постійно знаходиться у стресовому стані.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визначення місця проживання дитини з матірю.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч. 3 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Так, в ході судового розгляду даної справи виявлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 із батьком дитини відповідачем по справі ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебувала та фактичних шлюбних відносин на даний час вони не підтримують.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на теперішній час малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом зі своєю матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що позивачем створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітньої доньки, а також для забезпечення її потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у звязку з чим, отримувала соціальну допомогу (а.с. 19), відповідач по справі також ніде не працює. Під час вирішення справи судом не було виявлено будь-яких фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами матері дитини, фактів аморальної (неналежної) поведінки позивачки під час виховання дитини або фактів того, що своїми діями ОСОБА_1 може зашкодити розвитку своєї доньки. В той час, як батько дитини ОСОБА_2 систематично травмує психіку позивачки та своєї доньки, у звязку з чим, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.08.2018 року стосовно відповідача ОСОБА_2 видано обмежувальний припис строком на 6 місяців (а.с. 7-9), який він не виконав та за заявою позивача ОСОБА_1 стосовно відповідача ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження № 0000801 від 26.08.2018 року за ч. 2 ст. 146 КК України (а.с. 10).

Відповідно до висновку Вільнянської РДА № 01-39/1447 від 27.12.2018 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, який міститься в матеріалах справи, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, Вільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 46-48).

Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини суд перш за все виходить з інтересів самої дитини.

Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачем.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, буде якнайкраще проживати разом зі своєю матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки при вирішенні наявного спору судом було встановлено такі обставини, які свідчать про створення матірю значно кращих умов, ніж батьком. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дитини, негативний вплив на її особистість немає. За умови проживання дитини з матірю, батько малолітньої має достатньо можливостей, впливати на виховання доньки і формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів. Територіальне розташування місць проживання сторін, не позбавляє батька можливості щоденного спілкування з донькою. Крім того, суд вважає, що в даному випадку повинна бути застосована Конвенція про права дитини та повинно бути враховано те, що дитина тривалий час проживала з матірю, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то в силу ст. 141 ЦПУ України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 13, 16, 77, 81, 82, 211, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 16, 141, 150, 155, 157,160-161 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

вирішив:

1. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матірю - задовольнити.

2. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за її зареєстрованим місцем проживання.

3. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, місце народження: місто Вільнянськ, РНОКПП НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.04.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії СВ № 163200 виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 26.01.2000 року.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, місце народження: місто Вільнянськ, РНОКПП НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа: служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, адреса: Запорізька область, місто Вільнянськ, вулиця Бочарова, будинок 12, .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

08.04.2019