Ухвала

05 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 569/14267/18

провадження № 61-19506ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 122014 з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 25 квітня 2018 року сталася дорожньо-транспортна подія за участю застрахованого транспортного засобу, в селі Біленьке, Запорізького району. Позивач залишив автомобіль на стоянці магазину, при цьому до того як залишити автомобіль він задіяв стоянкову гальмівну систему, зачинив автомобіль (у тому числі двері, капот, багажне відділення), включив охоронну сигналізацію автомобіля. Коли повернувся, виявив, що автомобіль покотився і здійснив наїзд на причеп, що стояв попереду.

ОСОБА_1 повідомив відповідача про обставини настання страхового випадку, у тому числі про пошкодження транспортного засобу та про те, що відсутні інші учасники події. В свою чергу відповідач повідомив позивача про те, що останньому необхідно звернутися до найближчого відділення відповідача для оформлення страхового випадку. Однак листом від 31 травня 2018 року відповідач відмовив позивачу у страховому відшкодуванні. Враховуючи те, що відповідач своїм листом безпідставно відмовив йому у страховому відшкодуванні, відповідно відмовив і у проведені розслідування, ОСОБА_1 за власний рахунок залучив судового експерта Картавова Ю. О., яким було складено висновок № 74 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Mercedes Benz С200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 06 червня 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого в ДТП, станом на момент ДТП становить 78 789,97 грн, що за мінусом франшизи становить 78 396,02 грн. Вказану суму та 4 150,00 грн витрат на проведення судової експертизипозивач просив стягнути на його користь.

Рішенням Рівненського міського суду рівненської області від 03 травня

2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 78 396,02 грн по страховому відшкодуванню та 4 150,00 грн витрат на проведення судової експертизи.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня

2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

29 жовтня 2019 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 569/14267/18 є: стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 78 396,02 грн страхового відшкодування та 4 150,00 грн витрат, понесених позивачем на проведення судової експертизи.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судове рішення у даній справі підлягає касаційному оскарженню відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики «щодо випадків, коли договором страхування передбачено обов`язок страхувальника запитувати та виконувати інструкції страховика щодо подальших дій, які слід виконувати при страховому випадку і виконання таких інструкцій страховика страхувальником в подальшому до порушення інших умов страхового договору чи позбавити страховика можливості для встановлення обставин страхового випадку».

Проте вказані заявником аргументи, як підстава для відкриття провадження у справі за підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки заявник фактично не згоден з результатом розгляду справи та вказує на не дослідження судом апеляційної інстанції доказів по справі. Аргументів, які б стверджували про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій справі. заявником не наведено.

Відповідно до частини другої статті 389 ПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені заявником в касаційній скарзі аргументи, фактично зводяться до переоцінки доказів.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило