КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 759/6589/19 Головуючий у І-й інстанції - Величко Т.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк», на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року АТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.03.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3890 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, отже зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням частково внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18.03.2019 року має заборгованість в сумі 11715, 00 грн., з яких : 2735, 01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2346, 22 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4494, 50 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1105, 22 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 534, 05 грн. (процентна складова).

На данний час, як вказав позивач, відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "Приватбанк".

Посилаючись на викладене, просив заяву задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Крилова О.Л., діюча в інтересах АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підписав 05 березня 2012 року. При підписанні Анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між Банком та ним Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, і він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Встановлено, що під цими документами, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`яткою клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник не підписувався.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами - письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень(ст.77).

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПКУ України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вище зазначених документах, і з якими, як вважав Банк, позичальник був ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що саме ці витяги з Тарифів та з «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розумів відповідач, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та щодо їх розмірів і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту ПАТ КБ «ПриватБанк»не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку, на думку колегії суддів, договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи у іншому провадженні, в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможлив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів, оскільки, як встановлено вище, договірних відносин між сторонами в частині цих зобов`язань у позичальника перед Банком не виникло.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України, позивачем не заявлялося.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи у іншому провадженні, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як слідує з довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, останньому видавались Банком кредитні картки № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . Крім того, з виписки про рух коштів за період з 06.03.2012 року по 01.08.2019 року, наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на картковий рахунок, активно користувався ними, проте кредит не повернув.

Вказані докази відповідачем ОСОБА_1 не спростовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанку» заборговану суму за тілом кредита у розмірі 2 735 грн. 01 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 2 346 грн. 22 коп., а всього підлягає стягненню з відповідача заборгованість в сумі 5 081грн.23 коп., в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення даних позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1921 грн.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін, оскільки рішення суду в іншій частині відповідає вимогам матеріального й процесуального закону.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни , діючої в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк», - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредита у розмірі 2 735 грн. 01 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 2346грн. 22 коп. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського,1-д, , рахунок № НОМЕР_4 , МФО №305299) заборгованість за тілом кредита у розмірі 2 735 грн. 01 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 2 346 грн. 22 коп., а всього підлягає стягненню з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 5 081грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1921 грн.

В решті рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарження не підлягає.

Головуючий:

Судді: