Справа № 132/2827/17
Провадження № 2/132/31/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2019 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Калинівка, Вінницької області, померла її баба ОСОБА_4 .

Після смерті баби відкрилась спадщина на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай), що знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району вінницької області.

25.07.2017 року вона звернулася до Калиніської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті баби ОСОБА_4 , оскільки її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до смерті баби (відповідно до ст. 1266 ЦК України за правом представлення). Проте, повідомленням нотаріуса № 955/02-14 від 25.07.2017 рокуїй було повідомлено, що вона не має права на спадщину за законом після смерті баби, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи померла ОСОБА_4 посвідчила заповіт на все своє майно, але не на її користь. Так їй стало відомо, що 19.02.2013 року заповідачка ОСОБА_4 склала заповіт на усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що померла ОСОБА_4 при складанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки за три роки до своєї смерті стан її здоров`я різко став погіршуватися - загострилася гіпертонічна хвороба та склероз, а потім перенесла інсульт (в 2013-2014 роках та в 2015 році), вона все забувала, нічого не пам`ятала, не могла самостійно себе обходити, потребувала сторонньої допомоги, а отже, волевиявлення заповідача, ОСОБА_4 , не було вільним і не відповідало її волі. Посилаючись на ч. 1 ст. 225 ЦК України просила визнат заповіт від 19.02.2013 року який був складений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 позов підтримали та просили визнати заповіт, посвідчений 19.02.2013 року, недійсним з підстав зазначених у позовній заяві та в письмових поясненнях до заперечення на позов відповідача від 30 березня 2018 року. Крім того, представник позивача ОСОБА_6 суду пояснила, що вона була цивільної дружиною ОСОБА_5 , останній за життя майже постійно хворів, був інвалідом 2 групи, вона за свої кошти проводила його лікування. Крім того, ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями. Коли був живий батько ОСОБА_5 - ОСОБА_7 то в їх сім`ї ніколи не виникало непорозумінь з приводу поділу майна родини. Перед смертю ОСОБА_7 сказав ОСОБА_5 коли він помре аби той успадкував все належне йому майно. Але після смерті батька погодився на пропозицію матері ОСОБА_4 оформити всю спадщину на неї, оскільки вважав, що після смерті матері все майно все одно перейде йому та його брату і так буде дешевше поділити спільне нажите майно батьків між ним та його братом. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат ОСОБА_5 . Після смерті брата відносини з матір`ю почали погіршуватися, почалися сварки, в тому числі і з відповідачкою ОСОБА_2 . Крім того, після смерті чоловіка та сина стан здоров`я ОСОБА_4 став погіршуватися, вона почала замикатися в собі і поступово віддалятися від неї та її дочки ОСОБА_1 . Вони неодноразово намагалися налагодити стосунки з ОСОБА_4 , звертались до її сестер, але вони також припинили з ними спілкуватися. Вважає, що заповіт ОСОБА_4 складала вже тоді коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, крім того був тиск зі сторони сестри ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні дала аналогічні покази, що і її представник ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у запереченні на позовну заяву. Крім того суду пояснила, що її сестра ОСОБА_4 при складанні заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Вона не чинила тиску на померлу, для того щоб остання заповіла все на її користь. Вважає вимоги позивачки безпідставними, а всі факти надуманими, оскільки складений заповіт ОСОБА_4 не на її користь. За життя її сестра ОСОБА_4 хворіла на гіпертонічну хворобу та час від часу перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. В 2015 році в неї стався інсульт, а заповіт був складений за два роки до цього, тобто в 2013 році. Крім того, ОСОБА_4 в лікаря невропатолога на обліку не перебувала. А отже, волевиявлення ОСОБА_4 під час склаладання заповіту було вільним та відповідало її волі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення, що під час посвідчення оскаржуваного заповіту ним, як нотаріусом, було дотримано вимог ст.ст. 1247,1248 ЦК України і волевиявлення ОСОБА_4 на укладення заповіту на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача, тому в задоволенні позову просив відмовити.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що добре знала ОСОБА_4 , постійно з нею спілкувалась, остання казала, що вже хворіє і все своє майно поділить між онуками. Чи відвідували її онуки не знає, ОСОБА_6 відвідувала та допомагала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона знала ОСОБА_4 , та була розумною жінкою, працювала в м. Калинівка, ходила до церкви. В 2014 році в ОСОБА_4 стався інсульт і вона ходила до неї кожен день. Коли в ОСОБА_4 стався інсульт вона зателефонувала її сестрі ОСОБА_2 і та відразу приїхала. Те, що ОСОБА_4 переписала все своє майно на свою сестру вона знала зі слів останньої.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_4 вони разом росли та працювали. За життя ОСОБА_4 казала, що квартира буде онучці ОСОБА_1 . Але одного разу, коли внучка їхала автобусом в с. Пиків, то дуже погано обзивалась про ОСОБА_4 , то остання сказала, що вона нічого від неї в спадок не отримає.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 була дуже охайною господинею. Останнім часом, коли вона до неї приходила, то ОСОБА_4 казала, що у неї болить голова і вона почала трохи забувати. Коли ОСОБА_4 проживала в селі ОСОБА_6 їздила до неї, допомагала обробляти города, готовила їсти. Всі сусіди проти того, що ОСОБА_2 все забрала, оскільки ні вона, ні її чоловік і діти не приїздили до ОСОБА_4 та їй не допомагали.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що в 2015 році 6 місяців здійснювала догляд за померлою ОСОБА_4 , готувала їсти для неї та її сина ОСОБА_5 , який на той час проживав разом з матір`ю. Сестри ОСОБА_4 приїздили до неї, привозили продукти харчування, виводили на вулицю. Спочатку приїздили двічі на тиждень, потім раз в тиджень. З сином ОСОБА_4 ОСОБА_5 ми конфліктували, оскільки до нього приходили друзі і вони випивали.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_4 та її сім`ю, яка на той час була зразковою. За заповіт ОСОБА_4 нічого не розповідала. Померла ОСОБА_4 . хвалила ОСОБА_6 , казала, що вона дуже добра, допомагає їй. За свого сина ОСОБА_5 казала, що він безтолковий , вживає спиртні напої. Коли разом з ОСОБА_4 їздили в автобусі то завжди спілкувалися. Якось одного разу їхала в автобусі, почала говорити до ОСОБА_4 , то остання сказала, що вона мене не знає, це було саме після перенесеного нею інсульту. Пізніше від жінок з церкви дізналася, що ОСОБА_4 через перенесений інсульт припинила ходити до церкви.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що хто доглядав за ОСОБА_4 він не знає., а за її сином ОСОБА_5 лікування та догляд здійснювала ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що вона взнала від людей, що вся спадщина після смерті ОСОБА_4 перейшла до ОСОБА_2 , на що була дуже здивована. Покійний ОСОБА_7 , чоловік ОСОБА_4 за життя дуже любив онуку ОСОБА_1 , але коли він помер ставлення ОСОБА_4 до онуки змінилося. Коли я спілкувалася з ОСОБА_4 , то помітила, що в неї вже були порушення з пам`яттю. Чому ОСОБА_4 склала заповіт на свою сестру ОСОБА_2 вона не знає, можливо зі сторони сестри був тиск.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 76.

Згідно копії довідки № 819 від 10.07.2017 року виданої КП «Житловик» ОСОБА_4 до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інших проживаючих та зареєстрованих осіб не було.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно: земельні ділянки кадастровий номер :04:000:0285 та :04:000:0284, що знаходяться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, а також квартира під АДРЕСА_1 .

Позивач після смерті своєї баби ОСОБА_4 , а саме 25.07.2017 року звернулася до Калинівської державної нотаріальної контори іззаявою про прийняття спадщини,оскільки її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до смерті баби (відповідно до ст. 1266 ЦК України за правом представлення). Проте, повідомленням нотаріуса № 955/02-14 від 25.07.2017 року позивачу повідомлено, що вона не має права на спадщину за законом після смерті баби, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи померла ОСОБА_4 посвідчила заповіт на все своє майно, але не на користь позивача.

Як вбачається із копії спадкової справи № 331/2017, долученої до матеріалів справи, заповіт був складений і посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П.19 лютого 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 233.

Позивач вважає що даний заповіт не відповідає волевиявленню заповідача, ОСОБА_4 , оскільки воно не було вільним і не відповідало її волі, так як остання при складанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки за три роки до своєї смерті стан її здоров`я різко став погіршуватися - загострилася гіпертонічна хвороба та склероз, а потім перенесла інсульт (в 2013-2013 роках та в 2015 році), вона все забувала, нічого не пам`ятала, не могла самостійно себе обходити, потребувала сторонньої допомоги, тому повинен в судовому порядку бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ст.1233,1234 ЦК України). Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Суд встановив, що нотаріусом під час посвідчення оскаржуваного заповіту було дотримано вимог ст.ст. 1247, 1248 ЦК України і волевиявлення ОСОБА_4 на укладення заповіту накористь ОСОБА_2 було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Стаття 1257 ЦК Українипередбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Положеннями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що судам, відповідно до ст. 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, відповідно до статей 215,216 ЦК Українисуди розглядають справи за позовами: про визнання, оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правиламЦК Українищодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У відповідності з вимогамист. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силуст. 12 ЦПК Українизобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт відповідає вимогам законодавства, оскільки було дотримано обов`язкову нотаріальну форму, а сам правочин відповідає волі спадкодавця та направлений на реалізацію його права власності в частині розпорядження належним йому майном, оскільки був підписаний з доброї волі за власним бажанням та з власної ініціативи власноручно спадкодавцем.

Суд вважає, що позивачем не надано необхідних та достатніх об`єктивних доказів, на підставі яких можливо задоволення його позовних вимог про визнання заповіту недійсним. Так ОСОБА_4 хворіла на гіпертонічну хворобу та час від часу перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Крім того, згідно повідомлення, наданого Калинівською ЦРЛ № 02-474 від 10.04.2018 року ОСОБА_4 протягом 2010-2014 років в неврологічному відділенні районної лікарні не перебувала. Згідно медичної картки стаціонарного хворого № 1500 від 08.03.2015 року ОСОБА_4 була госпіталізована до реанімаційного відділення Калинівської ЦРЛ з гострим порушенням мозкового кровообігу, а заповіт на ім`я ОСОБА_2 був складений 19.02.2013 року, тобто за два роки до госпіталізації, що спростовує доводи позивача, що на день складання заповіту ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 не наполягали на призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи в зв`язку з відсутністю медичних документів за 2013-2014 роки.

Приватним нотаріусом Калинівського нотаріального округу Майбородою Г.П., встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність, а тому за формою та змістом заповіт відповідає чинному на момент його посвідчення законодавству. Підстави, зазначені у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, для визнання такого заповіту нікчемним, і підстави зазначені у ч. 2 ст. 1257 ЦК України, для визнання такого заповіту недійсним - відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що на момент складання заповіту заповідач ОСОБА_4 виходила із власного волевиявлення і не встановлено ніяких перешкод для учинення згаданого правочину, а тому визнання заповіту недійсним йшло б не тільки урозріз з вимогами закону, але, крім того, дозволяло б ігнорувати волю померлої стосовно спадкового майна, щодо якого вона визначилася беззаперечно.

При виготовлені вступної та резолютивної частини рішення суду помилково було не вирішено питання розподілу судових витрат, тому суд вважає за необхідне вирішити питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові вирати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1247, 1248, 1257 ЦКУкраїни, ст.ст. 81, 89, 141, 259, 268, 354ЦПКУкраїни, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання аповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_3 640 грн. (за подачу позовної заяви) та 320 грн. (за подачу заяви про забезпечення доказів) судового збору в дохід держави.

В зв`язку з проголошенням в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини рішення суду, суд повідомляє, що повний текст рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: