Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 219/3607/16-ц

провадження № 61-6365св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СімоненкоВ. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Біляєвої О. М., Канурної О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання договору застави припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 17 квітня 2007 року він уклав з банком кредитний договір № GOAWAE40010027 зі сплатою щомісяця платежів на строк до 17 квітня 2012 року, сплатою 0,84 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; виконання зобов'язань позичальника забезпечувалось заставою автомобіля Mercedes Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1. Банк звертався до нього з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішенням Артемівського міського суду Донецької області від 25 вересня 2015 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні цього позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Вважав, що його зобов'язання як позичальника за кредитним договором припинено з 17 квітня 2012 року.

З урахуванням уточнення вимог позивач просив визнати договір застави автомобіля Mercedes Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, припиненим; зняти арешт із зазначеного автомобіля.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року позовну вимогу про зняття арешту з автомобіля залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року у складі судді Давидовської Т. В. позов задоволено, визнано такою, що припинена застава автомобіля «Merceres Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1, згідно з договором застави від 17 квітня 2007 року № GOAWAE40010027, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк пропустив строк пред'явлення вимог до позичальника за кредитним договором, у зв'язку з цим стосовно заставного майна втрачає свої права як заставодержателя. Крім того, суд дійшов висновку, що визнання застави припиненою є належним способом захисту права та для забезпечення належного захисту прав ОСОБА_3 в ухваленому рішенні суду слід вказати марку автомобіля - «Merceres Benz Sprinter», обґрунтовуючи це тим, що у договорі застави та у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться помилки у зазначенні моделі заставленого транспортного засобу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що забезпечене заставою зобов'язання не припинено, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2012 року за позовом банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на заставлений автомобіль звернуто стягнення, тому правових підстав для припинення застави немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, надісланій у вересні 2016 року засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року скасувати, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2012 року - залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 лютого 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував статтю 266, 593 ЦК України, вважає, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності до вимог банку за кредитним договором спливає строк позовної давності й до додаткових вимог, зокрема, щодо звернення стягнення на предмет застави. Крім того, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2012 року не було предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки надавалося банком під час апеляційного перегляду справи.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № GOAWAE40010027 на суму 15 936,00 дол. США на строк до 17 квітня 2012 року зі сплатою за користування кредитом 0,84 % на місяць на залишок заборгованості за кредитним договором та винагороди у розмірі 0,14 % на місяць від суми виданого кредиту.

Того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між тими ж сторонами укладено договір застави № GOAWAE40010027, за яким у заставу передано автомобіль Mercedes Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2012 року у справі № 2/0147/964/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2007 року № GOAWAE40010027 у сумі 71 697,93 грн звернуто стягнення на предмет застави - Mercedes Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом опису та передання автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом укладення від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зняття автомобіля з обліку, а також надання всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року у справі № 219/5091/15-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2007 року № GOAWAE40010027 відмовлено за спливом строків позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 28 Закон України «Про заставу» право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частина шоста статті 20 Закону України «Про заставу»).

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором (частина сьома статті 20 Закону України «Про заставу» у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення.

Установивши, що судовим рішенням у справі № 2/0147/964/2012 звернуто стягнення на заставлене майно, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що підстав для припинення у судовому порядку права застави, яке виникло з договору застави від 17 квітня 2007 року № GOAWAE40010027, немає.

Доводи касаційної скарги про припинення застави у зв'язку зі спливом строку позовної давності до основної вимоги не заслуговують на увагу, оскільки за наявності судового рішення про звернення стягнення на заставлене майно право застави не припиняється до реалізації предмета застави у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права, то підстав для скасування ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик