У Х В А Л А

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 335/12662/17

провадження № 61-7159ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 7 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування суми, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з банка на свою користь списаних з рахунку коштів в розмірі 7956,16 грн, моральну шкоди у розмірі 20000,00 грн, пеню в розмірі 10547,04 грн, 3% річних в розмірі 908,85 грн; інфляційні витрати в розмірі 10263,97 грн, а всього - 49676,02 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року в справі № 335/6590/15-ц, стягнуто з банка на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2190,00 грн та пеню 567,21 грн. Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачем порушено законодавство про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що свідчить про порушення прав позивача як споживача фінансових послуг. На час звернення до суду із цим позовом зазначене рішення суду не виконано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково. Стягнуто з банка на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 197,10 грн, інфляційні втрати у розмірі 1938, 37 грн, а всього - 2135,47 грн. В решті позову вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 7 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року в оскаржуємій частині про відмову в позові залишено без змін. В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку апеляційним судом не переглядалось.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності судового рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року, яким встановлено, що грошові кошти в сумі 7956,16 грн є кредитними та не є власністю позивача, а тому ц кошти не можуть бути стягнуті судом та на цю суму не можуть нараховуватись 3% річних, пеня, та інфляційні. Крім того, суди виходили з недоведеності вимог про відшкодування моральної шкоди.

У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що з 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921 гривень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів в розмірі 148960,00 грн, тобто ціна позову в цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною в силу закону.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, судом не встановлено.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 7 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко