Справа № 463/4194/18
Провадження № 2/463/379/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ОККО-нафтопродукт», Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення з солідарно з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПП «ОККО-нафтопродукти» та ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 46 859,93 грн., з яких 22 455,13 грн. матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП, 20 000 грн. моральна шкода, 800 грн. витрат, пов`язаних з визначення вартості матеріального збитку, 2900 витратна правову допомогу та 704,80 грн. судового збору.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 23.07.2015р. близько 18:40 год. в м. Українка Обухівського району Київської області на пр. Дніпровському, 24 відбулась ДТП за участю автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач. Постановою судді Обухівського районного суду Київської області відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданих автомобілю позивача становить 72 455,13 грн. Частковий ремонт автомобіля на суму 67 012 грн. здійснено позивачем, а страховою компанією відшкодовано шкоду в розмірі 50 000 грн. Інша частина завданої шкоди в розмірі 22 455,13 грн., а також 800 грн. витрат, пов`язаних з визначення вартості матеріального збитку залишились невідшкодованими. Під час вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 , згідно його пояснень, перебував у трудових відносинах з ПП «ОККО-нафтопродукти», а сам власником автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 є ПАТ «Концерн Галнафтогаз». У зв`язку з цим, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 22 455,13 грн., а також 800 грн. витрат, пов`язаних з визначення вартості матеріального збитку просить стягнуто солідарно з відповідачів.

Крім того, внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням транспортного засобу та неможливістю протягом тривалого часу користуватись ним. Автомобіль використовується позивачем за характером роботи, однак внаслідок ДТП заробітки суттєво зменшились. Крім цього, вимушено змінились нормальні життєві зв`язки, що слугувало ударом по престижу позивача. У зв`язку з цим, також просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., при оцінці якої використовував Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник ОСОБА_3 ).

Також, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2900 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.08.2018р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Відповідач ПАТ «Концерн Галнафтогаз» скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується та вважає такі безпідставними. Зокрема, в момент вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах не з ПрАТ «ОККО-Нафтопродукт», а з ПАТ «Концерн Галнафтогаз» та займав посаду фахівця з охорони відділу охорони Департаменту корпоративної та внутрішньої безпеки ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Відповідно до посадових обов`язків ОСОБА_2 , останньому категорично заборонялось особисто використовувати легкові транспортні засоби ПАТ «Концерн Галнафтогаз», однак незважаючи на таку заборону, 23.07.2015р. о 18:40 год., тобто поза межами робочого часу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 незаконно заволодів ключами від легкового транспортного засобу Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПАТ «Концерн Галнафтогаз», після чого здійснив згадане у позовній заяві ДТП. Вказані обставини встановлені в ході проведення службового розслідування, де крім цього також було встановлено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 був позбавлений права керування транспортним засобом згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2014р., на підставі якої у ОСОБА_2 18.8.2014р. було вилучене посвідчення водія. З огляду на те, що ОСОБА_2 не мав права використовувати легковий транспортний засіб Peugeot, д.н.з. НОМЕР_1 , а при керуванні таким транспортним засобом не виконував роботи, зумовленої трудовим договором, в задоволені позову до ПАТ «Концерн Галнафтогаз» просить відмовити, звертаючи при цьому увагу, що обрахований позивачем розмір матеріальної шкоди спростовується звітом про оцінку вартості збитку, який долучено до матеріалів справи № 463/3335/17 за позовом ПАТ «Страхова компанія Універсальна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, а вимога про стягнення моральної шкоди належними і допустимим доказами не доведена.

Відповіді на такий відзив позивач не надав.

Інші відповідачі правом на подання відзиву не скористались.

В процесі розгляду справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.11.2018р. витребувано:

- з Єдиного державного реєстру МВС України (м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11) інформацію щодо власника транспортного засобу марки «Пежо», д.н. НОМЕР_1 ;

- у Державної фіскальної служби України (м. Київ, пл. Львівська, 8) довідку про доходи ОСОБА_2 за 2015 рік ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

- у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) належно завірену копію трудової книжки ОСОБА_2 , або трудового договору чи інших документів, що підтверджують факт трудових відносин між ОСОБА_2 з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» протягом 2015 року;

- у Приватного підприємства «ОККО-нафтопродукт» (м. Львів, вул. Пластова, 1, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, ) належно завірену копію трудової книжки ОСОБА_2 , або трудового договору чи інших документів, що підтверджують факт трудових відносин між ОСОБА_2 з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» протягом 2015 року;

- у Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» (м. Львів, вул. Пластова, 1, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, ) належно завірену копію трудової книжки ОСОБА_2 , або трудового договору чи інших документів, що підтверджують факт трудових відносин між ОСОБА_2 з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» протягом 2015 року.

На виконання вимог ухвали суду від 06.11.2018р. ДФС України надала відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 11.12.2018р., згідно якої у період 1 4 квартал 2015р. ОСОБА_2 отримав дохід у виді заробітної плати у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» та у ТОВ «Агентство економічної безпеки «Ефорт» (а.с.88-89).

Регіональний сервісний центр в м. Києві на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2018р. направив суду інформацію про власника транспортного засобу марки «Пежо», д.н. НОМЕР_1 , яким є ПАТ «Концерн Галнафтогаз» (а.с.91).

ОСОБА_2 , а також ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» не надали суду витребуваних документів. З огляду на обсяг інших доказів, які зібрані у даній справі і яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, що відповідає вимогам ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Крім того, за клопотанням представника ПАТ «Концерн Галнафтогаз» до матеріалів даної справи долучено цивільну справу № 463/3335/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Попередньо поданими заявами до суду просив справу розглядати у його відсутності.

Відповідачі в судове засідання також не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Повноважний представник ПАТ «Концерн Галнафтогаз» скерував до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти обґрунтованості позовних вимог ПАТ «Концерн Галнафтогаз» заперечує з підстав, викладених у відзиві та в цій частині просить відмовити в задоволенні позову. Інші відповідачі причин неявки не повідомили. З врахуванням обсягу зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності осіб які не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 463/3335/17, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2015р. о 18.40 год. в м. Українка Обухівського району Київської області на пр. Дніпровський, 24 відбулась ДТП за участю транспортного засобу Пежо д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та інших транспортних засобів автомобілів марки «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 ; «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 та «Мазда» д.н.з. НОМЕР_5 . Згідно постанови Обухівського районного суду Київської області від 04.08.2015р. (а.с.10), відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06.06.2007р. (а.с.27), власником автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 є позивач.

Відповідно до полісу № АІ/2841735 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи № 463/3335/17 (а.с.5 цивільної справи № 463/3335/17), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача під час керуванням транспортним засобом Пежо д.н.з. НОМЕР_1 була застраховано у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА».

Як встановлено в межах розгляду цивільної справи № 463/3335/17, що також не оспорюється в межах розгляду даної справи, позивач отримав страхове відшкодування в межах встановленого ліміту в сумі 50 000 грн., що стверджується копією платіжного доручення від 10.12.2015р. (а.с.118 цивільної справи № 463/3337/17).

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент вчинення ДТП, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Вище уже зазначалось, що позивачу частково відшкодована завдана шкода в розмірі 50 000 грн.

Водночас, згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 11.08.2015р. (а.с.16-23), яким позивач обґрунтовує даний позов, вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 72 455,13 грн.

З огляду на те, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, вимогу про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 22 455,13 грн. суд визнає обґрунтованою.

При цьому, доводи представника ПАТ «Концерн Галнафтоназ» про те, що згідно звіту № 68/11/15, якими керувалась ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» при виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування (а.с.41 цивільної справи № 463/3337/19), встановлено інший розмір шкоди, а саме 56 035,78 грн. суд визнає неспроможними.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, по суті представник ПАТ «Концерн Галнафтоназ» лише послався на такий звіт, хоча сам по собі він не спростовує наданого позивачем звіту, а будь-яких інших даних про неналежність наданого позивачем звіту відповідач не надав.

Оскільки наданий позивачем звіт виконаний належним суб`єктом оціночної діяльності, який відповідно до копії сертифікату від 18.03.21014р. (а.с.30) проводить оціночну діяльність пов`язану з оцінкою колісних транспортних засобів, за відсутності доказів про протилежне суд визнає його належним доказом та враховує його під час ухвалення рішення.

Щодо особи, яка повинна нести відповідальність за завдану шкоду.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить стягнути обраховану ним суму матеріальної та моральної шкоди в солідарному порядку зі всіх відповідачів.

З такими висновками суд не погоджується з огляду на наступне.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, частинами другою, третьою та четвертою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У тих випадках, коли шкоду завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Разом з тим, на основі тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, а також з врахуванням згаданого вище правового висновку Великої Пали Верховного Суду Перша судова колегія Касаційного цивільного суду у складі Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 595/539/16-ц (постанова від 26.06.2019р.) сформулювала правовий висновок, згідно якого відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Відповідно до копії наказу про прийом на роботу від 26.03.2009р. (а.с.166), ОСОБА_2 був прийнятий на роботу у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» в порядку переведення з ЗАТ АЕБ «Ефорт» на посаду фахівця з охорони.

Згідно копії наказу про переведення на іншу роботу № 124-з від 29.11.2013р. (а.с.167), ОСОБА_2 переведений на посаду фахівця з охорони до Департаменту корпоративної та внутрішньої безпеки відділу охорони

При цьому, згідно дослідницької частини цього висновку (а.с.23), згадана вище вартість матеріального збитку визначалась експертом як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості за умови економічної доцільності відновлювального ремонту.

Як вбачається зі звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику транспортному засобу Шевроле д.н.з. НОМЕР_2 під час ДТП від 23.07.2015р. (а.с.41-48), їх розмір становить 56 035,78 грн.; автомобілю Мазда д.н.з. НОМЕР_5 (а.с.57-68) 22 063,10 грн.; автомобілю ВАЗ д.н.з. НОМЕР_4 (а.с.83-94) 13 899,43 грн.

На підставі заяв потерпілих згідно розрахунків страхового відшкодування (а.с.112, 113, 114), а також страхових актів (а.с.115, 116, 117), власнику автомобіля Мазда д.н.з. НОМЕР_5 виплачено страхове відшкодування в розмірі 16 000,08 грн., що також стверджується копією платіжного доручення від 10.12.2015р. (а.с.119), власнику автомобіля Шевроле д.н.з. НОМЕР_2 50 000 грн., що стверджується копією платіжного доручення від 10.12.2015р. (а.с.118); власнику автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_4 14 499,43 грн., що стверджується копією платіжного доручення від 14.12.2015р. (а.с.120).

Коло трудових обов`язків ОСОБА_2 передбачено у посадовій інструкції фахівця з охорони (а.с.168-171), яка затверджена директором ПАТ «Концерн Галнафтогаз» 14.02.2014р. і з якою ОСОБА_2 . ознайомлений під розписку (а.с.172). Згідно цієї посадової інструкції, до трудових обов`язків фахівця з охорони не віднесено будь-якої діяльності, яка б передбачала використання транспортного засобу.

Згідно п. 2.3 Інструкції про порядок використання легкового транспортного ПАТ «Концерн Галнафтогаз», яка затверджена наказом № 131 від 31.12.2014р. (а.с.175), право на керування автомобілем Товариства має водій, який є працівником товариства, має відповідне посвідчення на право керування транспортним засобом та медичну довідку відповідного зразка.

Однак, на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2014р. (справа № 463/5138/14-п) був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік.

Крім того, як встановлено в ході проведення службового розслідування у ПАТ «Концерн Галнафтогаз», за результатами якого складено відповідний акт від 26.11.2015р. (а.с.176-177) ОСОБА_2 23.07.2015р. під час відрядження на об`єкті а адресою АДРЕСА_2 заволодів ключами від легкового транспортного засобу Пежо, д.н.з. НОМЕР_1 та здійснив вилучення зазначеного транспортного засобу з місця стоянки шляхом запуску двигуна за адресою АДРЕСА_2 .

Також, як вбачається зі змісту постанови Обухівського районного суду Київської області від 04.08.2015р. (а.с.10), ОСОБА_2 вчинив ДТП в позаробочий час, зокрема о 18:40 год., а згідно постанови цього ж суду від 26.08.2015р. (а.с.15 справи № 463/3335/17), вчинив ДТП перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за що цією ж постановою був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Вказане в сукупності свідчить про те, що в ОСОБА_2 заподіяв відповідну шкоду не у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, внаслідок чого ПАТ «Концерн Галнафтогаз» відповідно до ст. 1172 не несе відповідальності за таку шкоду.

Тому, в задоволенні позовних вимог до відповідача ПАТ «Концерн Галнафтогаз» суд відмовляє.

Аналогічно, слід відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ОККО-нафтопродукт», оскільки ОСОБА_2 не перебував із вказаною юридичної особою у трудових відносинах на момент вчинення ДТП, а як зазначено вище, перебував у таких відносинах з ПАТ «Концерн Галнафтогаз».

Тому, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 22 455,13 грн. суд стягує виключно з відповідача ОСОБА_2 .

З аналогічних підстав, виключно з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути витрати з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 800 грн., оскільки такі в розумінні ст. 22 ЦК України також вважають збитками, а що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, позиція суду є наступною.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в ЦК України, у ст. 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п`ята).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я регламентовано ч. 1 ст. 1168 ЦК України, де зокрема визначено, що така шкода може бути відшкодовано одноразово.

Суд вважає, що протиправні дії відповідача безперечно спричинили позивачу душевні переживання, які проявились у вимушеній зміні нормального життєвого ритму. Так, серед всіх пошкоджених автомобілів, яких після ДТП було три, саме автомобіль позивача зазнав найбільших пошкоджень, тоді як завдана шкода страховою компанією була відшкодована лише частково в межах ліміту суми страхового відшкодування. Враховуючи значний розмір завданої шкоди, для позивача настали лише негативні емоційні наслідки. Безперечно, через необхідність здійснення ремонту автомобіля нормальні життєві зв`язки та звичний ритм життя в такому випадку був відчутно порушеним, що не могло не відбитись на емоційному та психічному стані позивача і тому, є всі підстави для стягнення суми моральної шкоди.

Разом з тим, обрахований позивачем розмір моральної шкоди на думку суду є завищеним та не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Слід врахувати, що більша частина завданої шкоди позивачу була відшкодована страховою компанією без будь-яких перешкод, що очевидно, створило у позивача відчуття захищеності від протиправних дій відповідача. Крім того, відповідальним за завдану шкоду в частині відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою з наведених вище підстав є виключно ОСОБА_2 , тоді як вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. заявлено до всіх трьох відповідачів.

При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому, керуючись принципом виваженості, розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., які об`єктивно відповідають ступеню та глибині моральних страждань, перенесених позивачем після пошкодження його транспортного засобу.

Відтак, в частині стягнення моральної шкоди позов підлягає до задоволення частково, а така шкода підлягає зменшенню до суми 3000 грн. і з підстав, які наведені вище, її слід стягнути виключно з відповідача ОСОБА_2 , оскільки інші відповідачі не можуть нести цивільно-правової відповідальності перед позивачем.

При цьому, таких висновків суду не спростовують доводи позивача про визначення розміру моральної шкоди за допомогою методу ОСОБА_4 Ерделевського, оскільки, як вбачається зі змісту позовних вимог (а.с.4-5), позивач лише зазначив відповідну формулу, однак розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн. оцінив згідно власного переконання.

З огляду на зазначене, суд позов задовольняє частково, стягуючи зазначені вище суми виключно з відповідача ОСОБА_2 та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України проводить розподіл судових витрат.

Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Оскільки, судові вимоги обґрунтовані виключно до відповідача ОСОБА_2 , судові витрати належить стягувати виключно з останнього.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому з огляду на положення ч. ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Згідно матеріалів справи, професійна правнича допомога надана позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги від 27.06.2018р. (а.с.45).

Згідно акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 18/2018-ц від 27.06.2018р. (а.с.44), розрахунок судових витрат становить 2900 грн. та складається з вартості складання позовної заяви 2600 грн. та вартості складання та направлення адвокатського запиту 300 грн.

З огляду на відсутність зі сторони відповідача будь-яких доводів про неспівмірність таких витрат, враховуючи принцип свободи договору, вимоги розумності і справедливості, а також критерій реальності адвокатських послуг, суд погоджується з обґрунтованістю поданого позивачем розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та ухвалює рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 таких витрат в повному обсязі.

Крім того, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,274,279 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 509, 526, 625, 979-982, 984, 993, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_6 ) до Приватного підприємства «ОККО-нафтопродукт» (м. Львів, вул. Пластова, 1, ), Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» (м. Львів, вул. Пластова, 1, ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 22 455,13 грн. (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят п`ять грн. тринадцять коп.), моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. (три тисячі грн.), витрати з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 800 грн. (вісімсот грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судового збору, 2 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21.10.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.