Провадження № 22-ц/801/2222/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лєдньов Д. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 рокуСправа № 295/12651/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) - ОСОБА_1 ,

відповідач - Житомирський апеляційний суд

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2019 року, постановлену у складі судді Лєдньова Д. М. у м. Житомир, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що під час розгляду її апеляційної скарги у справі № 2905/9376/19 Житомирським апеляційним судом було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим їй було завдано моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомир від 23 серпня 2019 року у відкриті провадження у справі відмовлено на підставі частини першої статті 186 ЦПК України: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

30 серпня 2019 року, не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направи до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на численні порушення судом норм процесуального та матеріального права, неналежне виконання службових обов`язків.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2019 року визначено підсудність для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 Вінницькому апеляційному суду.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 та Житомирському апеляційному суду. Причини неявки ОСОБА_1 не повідомила, від Житомирського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду в порядку позовного провадження, посилалась на те, що в ході розгляду апеляційної скарги у цивільній справі № 295/9376/19 Житомирський апеляційний суд допустив ряд порушень закону, чим спричинив їй моральну шкоду.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову до суду, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії», заяви № № 6878/75, 7238/75).

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії).

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних із підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів, гарантований статтею 129 Конституції України, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження дій суду, пов`язаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Зазначене відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вірно зазначив, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Це відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 3 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, від 13 березня 2018 року у справі № 800/554/17, від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 800/404/17, від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. Ю. Береговий

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета