Справа № 296/2935/17 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

04 листопада 2019 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді Трояновської Г.С. вирішуючи, відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України, питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з пропуском строку на його оскарження та клопотанням про поновлення вказаного строку.

Згідно п. 9 ч.1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції, що діє від 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки апеляційна скарга подана 08.10.2019 року, то апеляційний суд керується нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 361/161/13-ц відійшла від висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі № 369/8537/15-ц та від 31.10.2018 у справі № 635/8219/15-ц, згідно з якими процесуальний строк, зазначений у частині другій статті 358 ЦПК України при відсутності винятків, може бути поновлений і що процедура апеляційного оскарження визначається на момент ухвалення судових рішень, а не на момент подачі апеляційної скарги.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина 3 ст. 354 ЦПК України).

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник ОСОБА_1 зазначив, що останній не є фахівцем у галузі права, а тому отримавши копію рішення суду вважав, що воно є законним та обґрунтованим, і оскарженню не підлягає. В подальшому позивач рішення суду втратив. В свою чергу представник вказує, що ознайомившись 07.10.2019 року із рішенням суду вважає, що воно в частині відмовлених позовних вимог підлягає оскарженню та просить забезпечити перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що позивач копію заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року отримав 20.10.2017 року (а.с. 90).

08.12.2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано до суду заяву про видачу виконавчого листа (а.с. 93).

18.02.2019 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира надійшло подання державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника (відповідача у даній справі) ОСОБА_3 (а.с. 96).

З матеріалів подання слідує, що 09.02.2018 року на підставі виконавчого листа № 296/2935/17 від 12.01.2018 з виконання зазначеного вище заочного рішення суду було відкрито виконавче провадження.

Також встановлено, що державним виконавцем в межах процедури виконання судового рішення було здійснено ряд заходів і як наслідок з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто в примусовому порядку 27.04.2018 - 4454,55 грн., 06.06.2018 - 2727,28 грн., 10.07.2018 - 2727,28 грн., 07.09.2018 - 900,00 грн., 13.09.2018 - 900,00 грн., 27.09.2018 - 450,00 грн.

Обов`язковість остаточності судового рішення як основи принципу верховенства права ЄСПЛ розглядав неодноразово. У справі «Христов проти України» суд визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка передбачає принцип юридичної визначеності, що є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивач усвідомлено не скористався своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду, а навпаки погодився з ним, про що свідчить ініціатива останнього щодо звернення даного рішення до примусового виконання. Вказані обставини та досліджені вище докази повністю спростовують доводи клопотання представника про поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, пропуск строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили, представником позивача не наведено, а судом не встановлено.

Відтак, у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 жовтня 2017 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: