Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 28 жовтня 2019 року

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Балаби О.А.,

за участю секретаря - Редько А.О.,

позивачки, представника адвоката - Марченка Г.М., відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі 1000 гривень, щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки є інвалідом по зору з дитинства та витрачає на лікування значні кошти, а відповідач має матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просять задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав пояснивши, що позивачка є його дочкою і він до її повноліття та на період навчання сплачував за рішеннями судів аліменти. До січня 2019 року він працював у пожежній частині в смт. Короп, однак на даний час є безробітним, і тому не має можливості на даний час надавати матеріальну допомогу. Крім того вказав, що на протязі останніх шістнадцяти років проживає з іншою сім`єю, має дочку та онуків, але хоча донька й від першого шлюбу дружини вважає її своєю і допомагає чим може. Також просить врахувати, що позивачка можливо працює, однак це приховує.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1 , батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 - ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи з дитинства.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Таким чином, виходячи із змісту вищевказаної статті, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину.

При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за № 1058-IV від 09.07.2003 року визначено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

За законом, до повністю непрацездатних громадян належать особи з інвалідністю 1 і 2 групи.

Якщо дитина з інвалідністю належить до 3 групи, то вона вважається особою зі зниженою працездатністю. З невеликими обмеженнями вона може працювати на посаді, яка передбачає не особливо складну і тільки під суворим наглядом лікаря. Однак далеко не у всіх підприємствах осіб з інвалідністю беруть на роботу. І наявність 3 групи не гарантує обов`язкове працевлаштування. Якщо немає роботи, то з`являється право на матеріальну допомогу. При цьому вік особи з інвалідністю особливого значення не має. Таким чином, право на отримання аліментів беззастережно мають особи з інвалідністю 1 і 2 груп, а особам з інвалідністю 3 і частково 2 груп потрібно додатково підтвердити, що вони не можуть влаштуватися на роботу і отримувати дохід.

Проте, позивачкою не надано доказів, що вона не може влаштуватися на роботу і отримувати дохід.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що з січня по червень 2019 року позивачка отримувала державну соціальну допомогу як дитина-інвалід в розмірі 1497 грн. щомісячно.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму на непрацездатних осіб станом на час розгляду справи складає 1564 грн., а з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року становив 1497 грн.

Тобто, судом встановлено, що позивачка отримує державну соціальну допомогу на непрацездатну дитину в розмірі визначеному Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік». Таким чином, непрацездатна повнолітня дитина у сторін не може вважатись особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 198 СК України.

Статтями 182, 200 цього Кодексу передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачка потребує матеріальної допомоги, як повнолітня непрацездатна людина, а також про можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. 198 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 12, 76, 81, 263 - 265, 354, 355 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31.10.2019 року.

Суддя: Балаба О. А.