ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2146/19 Справа № 202/446/18 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 (далі позивачка) з 31.05.2016 року перебуває у трудових відносинах з КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 (далі відповідач) на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення. З 03.09.2016 року позивачка була прийнята на 0,25 % ставки лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 за суміщенням на час вакансії згідно з наказом від 05.09.2016 року № 265-к «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи». Строк у вищезазначеному наказі є невизначений та є безстроковим. 02.01.2018 року позивачці стало відомо про її звільнення з 0,25 % ставки посади лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4, яку вона займала за суміщенням. Підстава звільнення їй невідома. 05.01.2018 року вона звернулася до відповідача із заявою про надання копії наказу про звільнення з посади лікаря-хірурга за суміщенням 0,25 % ставки, однак на час подання позову, відповідь їй так надана і не була. Доказом того, що вона дійсно виконувала роботу по суміщенню професій, є витяг з наказу від 05.09.2016 року № 265-к «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи». Позивачка вважала вищезазначений наказ про звільнення незаконним та прийнятим з порушенням норм ст.ст. 32, 40, 103 КЗпП України. Позивачка зазначала, що суміщення посад є істотною зміною умов праці, про що працівника слід попереджати за два місяці (ст. 32 КЗпП України). Так само йому треба повідомити про припинення суміщення, якщо воно було встановлено на невизначений термін. Проте, позивачка не була повідомлена за два місяці про зміну істотних умов праці, про скорочення чисельності або штату працівників. Позивачка також зазначала, що її звільнення було здійснено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона є.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: визнати незаконним наказ про її звільнення та відміни доплати 25 % посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 за суміщення; поновити її на роботі за суміщенням на 25 % посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 на час вакансії на тих саме умовах праці; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток доплати за суміщення посад за час вимушеного прогулу з 02.01.2018 року до поновлення на посаді.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч роз`ясненням п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду трудових спорів відповідач не попередив позивачку за два місяці про зміну істотних умов праці.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 з 31.05.2016 року працювала з КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення.

31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнилася з вищезазначеної посади за власним бажанням.

Наказом КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 № 265-к від 05.09.2016 року «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи» ОСОБА_1 , заступнику головного лікаря з медичного обслуговування населення, встановлено доплату за розширений обсяг роботи у розмірі 25 % посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 з 03.09.2016 року, на час вакансії.

Наказом КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9 № 456-к від 29.12.2017 року «Про прийняття та звільнення за сумісництвом, про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи» ОСОБА_1 , заступнику головного лікаря з медичного обслуговування населення, відмінено доплату за розширений обсяг роботи, у розмірі 25 % посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 з 29.12.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена ОСОБА_1 доплата у розмірі 25 % посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 не є доплатою за суміщення, оскільки така заборона прямо встановлена п.3.1.4. Умов оплати праці.

Крім того, суд прийшов до висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 взагалі не виносився відповідачем, у зв`язку із чим останній не може бути скасований судом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Крім того, умови оплати за суміщення праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення також встановлюється Умовами оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров`я № 308/519 від 05.10.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 року за № 1209/11489 (далі Умови оплати праці).

Так, відповідно до п. 3.1.1. Умов оплати праці, професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професії (посади) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Конкретний розмір цих доплат установлюється керівником закладу, установи залежно від кваліфікації працівника, складності та обсягу виконуваних робіт.

Згідно п.3.1.2. Умов оплати праці, доплати за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт провадяться у розмірі до 50 відсотків посадового окладу працівника. Зазначені доплати встановлюються працівникам за умови виконання ними роботи меншою чисельністю працівників, ніж за встановленими нормами (нормативами).

Разом із цим, п.3.1.4. Умов оплати праці визначено, що зазначені в пунктах 3.1.1 та 3.1.2 доплати не встановлюються керівникам закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів та їх заступникам (за винятком завідувачів відділень соціальної допомоги та їх заступників, завідувачів ФАПів та аптечних кіосків).

Порядок доплати керівникам закладів, їх заступникам, встановлюється пунктом 3.1.3. Умов оплати праці відповідно до якого керівникам закладів охорони здоров`я і установ соціального захисту населення лікарям та їх заступникам лікарям дозволяється вести в закладах, установах, у штаті яких вони є, роботу за спеціальністю у межах робочого часу за основною посадою з виплатою їм до 25 відсотків посадового окладу лікаря відповідної спеціальності. Зазначена робота керівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення лікарів та їх заступників лікарів повинна відображатись у відповідних медичних документах.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачку не було попереджено за два місяці про зміну істотних умов праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 не працювала на 0,25 % ставки лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ № 4 за суміщенням, оскільки це заборонено п.3.1.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров`я № 308/519 від 05.10.2005 року. Заборона працювати за суміщенням для заступників головного лікаря міститься також у додатку № 5 до колективного договору Центру. Зазначену доплату позивачка отримувала згідно п.3.1.3 Умов оплати праці. З огляду на те, що отримання вказаної доплати не є суміщенням, відміна останньої не є зміною істотних умов праці в розумінні ст. 32 КЗпП України.

Крім того, Наказом №456-к від 29.12.2017 року доплату за розширений обсяг відмінено, у звязку з тим, що з 02.01.2018 року посада лікаря-хірурга в амбулаторії ЗПСМ №4 не передбачена, згідно до розпорядження ДОЗН ДМР. Згідно з Розпорядженням ДОЗН ДМР №5 від 10.01.2018 року Про зміни в штатному розписі зі штатного розпису було виведено посаду лікаря-хірурга в амбулаторії ЗПСМ №4, яку на час вакансії займала ОСОБА_1 А така доплата була встановлена позивачу відповідно до Наказу № 265-к від 05.09.2016 року, на підставі її особистої заяви, саме на час вакансії. Тобто, в період з січня 2018 року по час звільнення позивача 31.08.2018 року, посади лікаря-хірурга в амбулаторії ЗПСМ №4 не існувало.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко