Справа № 462/6330/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/390/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м.Львів

Справа № 462/6330/18

Провадження № 22-ц/811/390/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 10 січня 2019 року (суддя Палюх Н.М.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 18000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що слідчим в особливо важливих справах СВ Прокуратури Львівської області - Голоюх В.І. ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000100 7 червня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.3 ст.296 КК України, де він до цього часу навіть не є потерпілим, хоча йому завдана значна майнова та моральна шкода, чим грубо порушено ч.2 ст.55 КПК України. Уже понад 4 місяці триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчого Голоюх В.І., що вже є протиправним та грубо порушуються його права як потерпілого, не проводяться усі необхідні слідчі дії. 31 серпня 2018 року слідчим Голоюх В.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000100 від 7 червня 2018 року, за ніби то відсутністю складу кримінального правопорушення. Зазначає, що 14 вересня 2018 року Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/6845/18 винесено ухвалу про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах СВ Прокуратури Львівської області Голоюх В.І. від 31 серпня 2018 року та поновлено досудове розслідування. Вбачає в діях слідчого Голоюх В.І зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам та містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Стверджує, що незаконними, протиправними діями слідчого Голоюх В.І. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну. Через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, систематичне, умисне невизнання його (позивача) потерпілим, наявний негативний вплив на звичний ритм його життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 18000 грн. із розрахунку розміру двох середньомісячних заробітних плат в Україні. Вважає, повна бездіяльність, протиправність дій слідчого Голоюх В.І. у кримінальному провадженні №0000100 від 7 червня 2018 року доведена та встановлена судом.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність відповідача. Неправомірна бездіяльність відповідача спричинила виникнення у нього нервового стресу, переживань, порушення режиму сну. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із ст. 1174 цього Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1176 ЦК України.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до п. 5 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено, постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Львівської області Голоюх В.І. від 31 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000100 7 червня 2018 року, скасовано. Матеріали цього кримінального провадження направлено до СВ Прокуратури Львівської області для продовження досудового розслідування.

У постанові про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2018 року слідчий Голоюх В.І. зазначив, що ним досліджено заяву ОСОБА_2, однак не виявилось за можливе допитати останнього, оскільки ОСОБА_2 відмовився від дачі показань та на подальші виклики не з"явився. На підставі зібраних доказів слідчий дійшов висновку про закриття вищевказаного кримінального провадження у зв"язку з відсутністю в діях судді Апеляційного суду Львівської області Цяцяка Р.П. складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 296 КК України. Як зазначив суд в ухвалі, такі висновки слідчого Голоюх В.І. є передчасними, оскільки як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, слідчим не допитано у даному кримінальному провадженні ОСОБА_2, а відтак не має можливості встановити істину у кримінальному провадженні.

Позивач пов'язує заподіяння йому моральної шкоди із тим, що, на його думку, слідчий Голоюх В.І. вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України, оскільки вбачає в його діях зловживання владою, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_2 Вважає, що протиправні дії/бездіяльність слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Львівської області Голоюх В.І. підтверджується його процесуальним рішенням про закриття кримінального провадження, яке скасоване Галицьким районним судом м.Львова.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вищевказаних обставин та документально не підтверджено вчинення органами досудового розслідування відносно нього протиправних дій, внаслідок яких йому завдано шкоди, а та обставина, що процесуальне рішення слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Львівської області Голоюх В.І. про закриття кримінального провадження скасовано судом не може бути безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Процесуальне рішення, на яке посилався позивач, розцінене ним як незаконна дія, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України. Законом передбачений механізм реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанцій прийшов до вірного висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди належить відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 388 - 391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, оскільки розгляд справи без виклику учасників справи.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді