Провадження №2/263/89/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Жовтневим районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Папаценко П.І., за участю секретарів Диміч Т.М., Коваленко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто», Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 14 грудня 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 14 грудня 2017 року вказана справа визначена до розгляду судді Скрипниченко Т.І.

Розпорядженням від 18 жовтня 2018 року № 346 призначений повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із закінченням п`ятирічних повноважень судді Скрипниченко Т.І., відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 18 жовтня 2018 року, вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Папаценко П.І.

Так, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 квітня 2017 року в м. Маріуполі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої її автомобіль «Тoyota Land Cruser», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження з вини водія ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Союз». ОСОБА_2 сплатив позивачу суму франшизи в розмірі -2000,00грн., тому просила стягнути з відповідачів: ПрАТ «Маріуполь-Авто» втрату товарної вартості автомобіля у розмірі 21 371,15грн., вартість калькуляції ремонтно-відновлювальних робіт у сумі 1000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» страхове відшкодування в сумі - 40 874, 08 грн., пеню за прострочку виплати суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі - 27 291,57 грн., 3% річних 2 475,96грн., інфляційні збитки в сумі - 7 705,91 грн. а також з відповідачів понесені нею судові витрати по справі.

Представник відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» надав до суду пояснення, в яких позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що позивачем не підтверджено розміру заподіяної шкоди, тому заперечував у задоволенні позовних вимог позивача, викладених в уточненій позовній заяві щодо стягнення з ПрАТ «Маріуполь-Авто» вартості втрати товарної вартості автомобіля «Тoyota Land Cruser» АН НОМЕР_2 в сумі -21371,15грн., посилаючись на те, що позивачем не надано належного та допустимого доказу по справі стосовно визначення розміру втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 , якій належить позивачці. Висновок експерта №2/02 від 08.02.2018 року, що був наданий суду позивачем в обгрунтування його позовних вимог, яким визначено розмір втрати товарної вартості автомобіля «Тoyota Land Cruser» АН НОМЕР_2 в сумі -21371,15 грн. не є належним та допустимим доказом, та не може бути врахований судом, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства, що встановлює правове підгрунтя проведення судових експертиз, експерт Терентьєв ОСОБА_3 . склав висновок не здійснюючи фактичного огляду пошкодженого колісно транспортного засобу (далі за тексом КТЗ), що є обов`язковою передумовою стягнення втрати товарної вартості, фактичним відновленням КТЗ, проведене за встановленими нормативними, що підтверджується належними та достовірними доказами, що сума у розмірі - 21 371, 15 грн. може бути дійсною тільки у випадку робіт з відновлення на спеціалізованому, сертифікованому підприємстві, а також що у висновку експерта №2/02 від 08.02.2018 року, серед ремонтних робіт зазначений ремонт поперечної балки, яка в акті огляду транспортного засобу «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 , від 25.04.2017 року зазначена серед ймовірних прихованих дефектів. В той же час, у відзиві від 21.02.2018 року на позовну заяву визнано, що транспортний засіб «Богдан» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на праві власності належить ПрАТ «Маріуполь-Авто».

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» Стряпча І.О. в судове засідання не з`явилась, при цьому надала до суду письмову заяву в якій заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та просила справу розглянути без їх участі.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариство «Європейський Страховий Союз» до суду жодного разу не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду 08 січня 2018 року пояснення, в яких вказав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди за його участі та за участі позивачки 13.04.2017 року працював у ПрАТ «Маріуполь-Авто», де працює по сьогоднішній день. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, з яких позов позивача підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.04.2017 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення та накладено стягнення за ст. 124 КУпАП в розмірі 340 грн. за те, що він, керуючи транспортним засобом, автомобілем Богдан» державний номерний знак НОМЕР_3 13.04.2017 року о в 15год. 35 хвил., по вул. Соборній (вул. Варганова) здійснюючи поворот праворуч на проспект Металургів, 47, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 , чим порушив п.п.13.1, п.12.1 Правил дорожнього руху України. У результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ніким із учасників процесу не заперечується, що винним в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди є саме водій ОСОБА_2 , не заперечується сторонами також факт того, що власником транспортного засобу "Богдан " є юридична особа ПрАТ «Маріуполь-Авто» та те, що позивачу була виплачена сума франшизи в розмірі - 2000,00 грн.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Як вбачається із постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.04.2017 року на підставі якої водій ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності, останній працює водієм в ПрАТ «Маріуполь-Авто». Дана постанова набрала законної сили.

У відповідача «ПрАТ «Маріуполь-Авто» витребувались по клопотанню позивача документи, які підтверджують факт перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з ПрАТ «Маріуполь-Авто» на момент дорожньо-транспортної пригоди На підтвердження цього факту до матеріалів справи було надано копію наказу № 51-к від 18.02.2011 року про прийняття на роботу водієм автобуса ОСОБА_2 Однак, із змісту даного наказу про прийняття на роботу водія ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 прийнятий на роботу на всіх марках автомобілів водієм з випробувальним строком в один календарний місяць, тобто тз 19.02.2011 року по 19.03.2011 року.

В той же час, інших доказів, які б свідчили про звільнення з роботи на дату ДТП 13.04.2017 року водія автобусу «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 або вказували на той факт, що шкоду майну позивачу було заподіяно водієм ОСОБА_2 поза межами виконання ним трудових (службових) обов`язків в матеріалах справи не міститься.

Визначаючи розмір втрати товарної вартості автомобіля, яка підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» на користь позивача, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК України викладені Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року, справа № 6-229цс14. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Статтею 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується із нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Таким чином, шкода, завдана дорожньо-транспортною пригодою з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно із п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону N 1961-IV (в редакції, яка діяла на дату дорожньо-транспортної пригоди 13.04.2017року) страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. N 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості ранспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таким чином, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП.

Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Саме про таке розуміння та застосування положень абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики зазначено в постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у праві N 6-49цс14.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи положення статті 988 ЦК України та зміст пункту 32.7 статті 32 Закону Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода у вигляді втрати товарної вартості не підлягає відшкодуванню зі страховика ПРАТ «ЄСС», а тому підлягає стягненню з ПрАТ «Маріуполь-Авто».

У висновку експерта №2/02 від 08.02.2018 року по судової автотоварознавчої експертизи зазначено про наявність втрати товарної вартості транспортного засобу «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 на дату оцінки 13.04.2017 року, тобто на дату ДТП складала 21 371, 15 грн., яка підлягає стягнення з відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» у рахунок відшкодування майнової шкоди на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. За правилами ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України, (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Також, відповідно до ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У дослідженому судом висновку такі дані зазначені.

Відповідно до ч.1 ст.107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

І хоча відповідач ПрАТ «Маріуполь-Авто» не визнає висновок експерта №2/02 від 08.02.2018 року проведеної судової автотоварознавчої експертизи, а суд не приймає аргументи ПрАТ «Маріуполь-Авто», щодо неналежності та недопустимості наданого до суду письмового доказу даного висновку експерта, проведеного на замовлення позивача відповідно до статті 106 ЦПК України.

Як вбачається із висновку експерта №2/02 від 08.02.2018 року по судової автотоварознавчої експертизи вона проводилася на замовлення позивача ОСОБА_1 для подання до суду по цивільній справі № 263/16488/17, атестованим судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 , що має стаж експертної роботи з 1995 року, включений до реєстру атестованих судових експертів, має свідоцтво судового експерта автотоварознавця №644 за фахом 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів і розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу», видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України На момент надання висновку свідоцтво було дійсним, до висновку експерта №2/02 від 08.02.2018 року експертом Терентьєвим Л.В. додані відповідні копії документу.

На першій сторінці даного висновку вказано, що експерта попереджено про кримінальну відповідальність та зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (згідно ст.72, ст.102, ст.106 ЦПК України) за ст. 384 КК України.

У висновку експерта у відповідності до ч. 5ст.106 ЦПК України зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду по цивільній справі , яка розглядається.

Згідно досліджених доказів судом встановлено, що після настання дорожньо-транспортної пригоди 25.04.2017 року здійснювався огляд пошкоджень транспортного засобу «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 . Висновок експерта № 2/02 зроблено пізніше 08 лютого 2018 року.

Із змісту висновку вбачається, що дослідження проводилося на підставі зовнішнього огляду від 25.04.2017 року відповідно до вимог п.5.1, абз.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4.08.2009року № 724/16740). На підтвердження цього факту до висновку експерта додано акт, який складений при огляді автомобіля «Тoyota Land Cruser200» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В Акті огляду транспортного засобу «Тoyota Land Cruser 200» НОМЕР_1 , складеному 25.04.2017 року зафіксовані пошкодження «Тoyota Land Cruser 200» НОМЕР_1 , що були виявлені експертом під час здійснення ним огляду, даний Акт підписаний ОСОБА_4 та уповноваженою особою власника ОСОБА_5 .

Також, в даному акті огляду зазначений технічний стан автомобіля «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 на момент огляду, а саме відсутність корозійних пошкоджень, відсутність аварійних пошкоджень, зазначена марка, модель, рік випуску ТЗ, ідентифікаційний номер кузова, покази одометра, колір кузова, тип кузова, державний реєстраційний номер, модель шин, розмір шин, комплектність, зафіксований стан кузова та інше. Зокрема, в акті зафіксовано відсутність корозійних пошкоджень та аварійних пошкоджень автомобіля «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 на дату огляду. Зазначено перелік найменування деталей, робіт, що підлягають заміні, ремонту, фарбуванню.

До висновку експерта № 2/02 від 08.02.2018 року долучені фототаблиці із зафіксованими пошкодженнями транспортного засобу «Тoyota Land Cruser» НОМЕР_1 , здійсненими на момент проведення огляду автомобіля - 25.04.2017 року.

Надаючи оцінку поясненням представника відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» про те, що у висновку експерта 2/02 від 08.02.2018 року серед ремонтних робіт зазначений ремонт поперечної балки, яка в акті огляду від 25.04.2017 року зазначена серед ймовірних прихованих дефектів, встановити які при зовнішньому огляді неможливо не відповідають дійсності і суд критично відноситься до цих доводів, оскільки в примітках до акту огляду від 25.04.2017 року зазначено, що в процесі ремонту (розборки) можливо виявлення прихованих дефектів а саме: підсилювача заднього бамперу, а не поперечної балки.

Доказів, які б вказували на інший розмір визначення дійсної ринкової вартості автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлюваного ремонту вказаного автомобілю, втрати товарної вартості автомобіля відповідачем ПрАТ «Маріуполь-Авто» чи іншим відповідачем суду надано не було. Із відповідним клопотанням про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи представник відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» до суду не звертався, від розгляду поданого раніше клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи ПрАТ «Маріуполь-Авто» відмовилось.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача в частині завданої позивачу майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (втрати товарної вартості автомобіля в сумі - 21 371, 15 грн.

Також з відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі -1000,00 грн., яка є збитками в розумінні п.1 частини 2 статті 22 ЦК України, якою передбачено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивач, як вбачається з матеріалів справи поніс витрати на здійснення попередньої калькуляції вартості ремонтно-відновлюваних робіт в розмірі 1000,00 грн. що підтверджується квитанцією № 30646642 на суму - 1000,00 грн., яка була ним сплачена для визначення розміру шкоди, заподіяної автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 200» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судом встановлено що цивільно-правова відповідальність за заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за участю автомобіля «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_3 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Союз», що підтверджується полісом №АЕ/7703804 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.04.2016 року. Строк дії поліса №АЕ/7703804 1рік, період дії встановлений даним полісом з 22.04.2016 року по 21.04.2017 року. Страхова сума встановлена полісом АЕ/7703804 за заподіяну майнову шкоду встановлена в сумі- 100 000,00 грн., франшиза у розмірі - 2000,00грн.

14 квітня 2017 року позивач звернулася до відповідача ПрАТ «Європейський страховий союз» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, як вбачається із відмітки відповідача, проставленому на даному повідомленні, у позивача це повідомлення було прийнято під підпис працівником страховика ОСОБА_6

15.05.2017 року позивачем до страховика - відповідача ПрАТ «Європейський страховий союз» в м. Маріуполі було подано заяву про виплату страхового відшкодування, яка була прийнята у неї під підпис працівником страховика.

Не дочекавшись страхового відшкодування позивач в жовтні 2017 року звернувся із заявою від 11.10.2017 року до відповідача ПРАТ «ЄСС» в якій просила повідомити про розмір визначеної до сплати суми страхового відшкодування, дати її сплати та надіслати на його адресу завірені копії страхової справи. Однак, не отримавши відповіді на свої звернення подала до суду позовну заяву.

Судом за клопотанням позивача було неодноразово витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів страхової справи, однак відповідачем ПРАТ «ЄСС» запитувані документи надано не було, залишено без уваги.

На підтвердження факту не здійснення виплати страхового відшкодування майнової шкоди заподіяної транспортному засобу« TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 позивачем надана банківська виписка з її рахунку, реквізити якого вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування, за період з дати дорожньо-транспортної пригоди до моменту звернення до суду з позовом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 9.1 ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно із п. 9.4.ст. 9 Закону страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.12.1.ст.12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався у судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно із висновком експерта 2/02 від 08.02.2018 року по судової автотоварознавчої експертизи встановлено:

- дійсну (ринкову) вартість автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 М на дату оцінки, зі строком експлуатації ТЗ, яка на дату його пошкодження при ДТП-13.04.2017року, без урахування пошкоджень, становила: 1 381 869,00 грн.;

- вартість ремонтно -відновлювальних робіт транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП, тобто на 13 квітня 2017року складала суму - 42 874 грн. 08 коп;

- втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП - 13.04.17 року складала суму - 21 371, 15 грн.

Отже, відповідач ПРАТ «ЄСС» відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах страхової суми за вирахуванням суми франшизи, встановленої полісом, несе цивільно-правову відповідальність у разі настання страхового випадку, до якого відноситься дорожньо-транспортна пригода, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, у період дії страхового полісу та складає суму 40 874 грн. 08коп., яка є вартістю ремонтно- відновлювальних робіт за мінусом суми франшизи (42 874грн.08коп 2000,00 грн) та розмір якої не перевищує розміру страхової суми встановленої полісом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Встановлено, що 15.05.2017 року позивач звернувся на адресу ПРАТ «ЄСС» із заявою про виплату страхового відшкодування та виконав інші дії передбачені законом, в тому числі надав всі наявні у нього документи. 90 денний строк встановлений Законом для виплати страхового відшкодування закінчився - 13 серпня 2017року.

З огляду на приведену норму Закону страхове відшкодування відповідачем ПРАТ «ЄСС» мало бути виплачено не пізніше 13.08.2017 року Тоді як, страховик станом на 20.08.2019 року у рахунок страхового відшкодування, коштів позивачу не сплатив. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування,сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, страховик зобов`язаний сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі - 40 874 грн. 08 коп.(сума боргу) згідно наведеного ним розрахунку, який судом перевірено і з яким суд погоджується, за період з 14.08.2017 року по 20.08.2019 року в сумі -27 291,57 грн.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, які передбачені ст.625 ЦК України.

Дана стаття встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, згідно за ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між особою та страховою компанією договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

21.12.2016 року Верховний Суд України постановою № 6-1003цс16 у справі про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди зробив правовий висновок, відповідно до якого суд визнав, що до грошових зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування слід застосовувати ст.625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 . Також позиція про обгрунтованість стягнення із страховика на користь потерпілої особи пені та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань із виплати страхового відшкодування міститься у Постанові Верховного суду від 05.03.2018 року у справі № 687/1585/16-ц/.

Таким чином, страховик зобов`язаний сплатити позивачу згідно наведеного ним розрахунку, з яким суд погоджується: за період з 14.08.2017 року по 20.08.2019 року на суму боргу- 40 874 грн. 08 коп., 3 % річних у розмірі -2 475,96 грн. та інфляційні збитки (втрати) у розмірі -7 705,91 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок ДТП та пошкодження її автомобіля, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч 2 цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Верховний суд України у справі (у справі N 6-108 цс 13) висловив таку правову позицію аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166 - 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Оскільки, водій ОСОБА_2 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «Маріуполь-Авто», тому обов`язок з відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу повинен відшкодувати відповідач ПрАТ «Маріуполь-Авто». Позивачка обгрунтовувала заподіяну їй моральну шкоду противоправними діями водія ОСОБА_2 та пошкодженням її майна автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого вона є, вказувала, що в зв`язку із протиправними діями водія ОСОБА_2 вона зазнала душевних страждань, перенесла сильний емоційний струс та душевне хвилювання, наслідками чого з`явилась підвищена роздратованість, розсіяність, оскільки, в її автомобілі на задньому сидінні під час зіткнення автобуса «Богдан» під керуванням водія ОСОБА_2 з її автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний номерний знак НОМЕР_1 перебував також її малолітній син, якому на момент ДТП було 12 років. Вказувала на неможливисть використовувати пошкоджений автомобіль.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази про глибину моральних страждань позивача, разом з тим виходячи із принципу розумності та справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положень ст.23 ЦК України, з врахуванням доказів та конкретних обставин справи по справі, доведених позивачем моральних та фізичних страждань та його матеріальний стан, суд приходить до висновку про необхідність встановлення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Маріуполь-Авто» на користь позивача в розмірі 2 500,00 грн., тобто позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за вимогами майнового характеру у сумі: 1001,95 грн. (778 грн. 25коп. + 223 грн.70 коп.) та за вимогами немайнового характеру в сумі 640 грн. Також позивачем понесені витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1600 грн., що підтверджуються документально.

Згідно за ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати з відповідачів ПрАТ «Маріуполь-Авто» та ПАТ «Європейський страховий союз», з кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача ПрАТ «Маріуполь Авто» за вимогами майнового характеру пропорційно до розміру задоволених вимог - 500,97 грн (стягнення майнової шкоди -21 371, 15грн.) грн., з відповідача ПрАТ «ЄСС» - 500,97 грн, (стягнення майнової шкоди - 78 347,52 грн.), за вимогами немайнового характеру на користь позивача підлягає стягненню з ПрАТ «Маріуполь Авто» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 320,00 грн. ( стягнення моральної шкоди 2500 грн. 00 коп.). Також, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1600 грн., тобто з кожного у розмірі 800 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства « Маріуполь Авто», Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МАРІУПОЛЬ-АВТО» , (код ЄДРПОУ -05419643, юридична адреса: 87531, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, буд. 6), на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля TOYOTA LAND CRUISER» державний номерний знак НОМЕР_1 (втрату товарної вартості автомобіля) у розмірі 21 371 грн.15 коп., понесені витрати на здійснення попередньої калькуляції вартості ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі -1000,00 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі - 2500,00 грн., понесені судові витрати за вимогами майнового характеру у розмірі - 500,97 грн., за вимогами немайнового характеру у розмірі - 320,00 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі - 800,00 грн., а всього - 26492, 12 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», (код ЄДРПОУ -33552636, юридична адреса: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд.188, оф.4) на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , страхове відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі - 40 874 грн. 08 коп., пеню у розмірі 27 291 грн. 57 коп., три відсотки річних у розмірі - 2 475 грн. 96 коп., інфляційні втрати у розмірі -7 705 грн. 91 коп., понесені судові витрати за вимогами майнового характеру у розмірі - 500,97 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі - 800,00 грн., а всього - 79648, 49 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_5 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Приватне акціонерне товаристве «МАРІУПОЛЬ-АВТО», код ЄДРПОУ -05419643, юридична адреса: 87531, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, буд. 6.

Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз»,код ЄДРПОУ -33552636, юридична адреса: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд.188, оф.4.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: П.І. Папаценко