Справа № 638/4210/17
Провадження № 2/638/2192/19
РІШЕННЯ

іменем України

01.04.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2, третю особу вказав, як ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 квітня 2016 року помер його двоюрідний брат ОСОБА_4. Після його смерті залишилося спадкове майно. Позивач претендує на спадщину та зазначає, що відповідач ОСОБА_2, яка також є спадкоємицею не надавала допомоги померлому, який перебував у безпорадному стані, тому вона не може прийняти спадщину, просить суд усунути її від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог, зазначили, що позивач та його дружина допомагали померлому, доглядали за ним, він в останні дні свого життя перебував у безпорадному стані, не ходив, за собою не доглядав. Натомість відповідач у справі допомоги не надавала, не навідувала померлого ОСОБА_4. не цікавилась його долею, тому не може при таких обставинах претендувати на спадщину після нього.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що будинок, який є частиною спадщини після померлого будував її батько, багато майна в цьому домоволодінні є майном її батька. Вона дійсно не часто навідувала ОСОБА_4, проте в телефонному режимі цікавилась його життям, не часто, проте приїжджала до нього. Надавала допомогу.

Від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів.

Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-БП № 263379, виданого ВК Жуковської сільської ради Буринського району Сумської області від 22 квітня 2016 року, актовий запис 05, ОСОБА_4 помер 20 квітня 2016 року у віці 69 років.

Відповідно до рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4 є двоюрідним братом ОСОБА_1

Відповідно до довідки від 12 вересня 2016 року № 435, виданої Жуковською сільською радою Буринського району Сумської області на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований один. Заповіт сільська рада не посвідчувала.

Судом досліджена довідка від 23 серпня 2016 року, видана фельшерсько-акушерським пунктом с. Жуківка Буринського району Сумської області щодо стану здоровя ОСОБА_4 З даної довідки вбачається, що ОСОБА_4 протягом останні чотирьох років потребував стороннього догляду, від стаціонарного лікування відмовлявся, медичними працівниками проводилось лікування на дому, мав діагноз хронічна ішемічна хвороба серця, гіпертонічну хворобу 2 стадії 2 ступеню.

Відповідно до довідки від 23 серпня 2016 року № 420, виданою сільським головою Жуковської сільської ради Буринського району Сумської області ОСОБА_1 доглядав за своїм хворим двоюрідним братом ОСОБА_4, а також відповідно до довідки № 421 він його похоронив.

Також до первинних позовних вимог надано копії свідоцтва про шлюб відповідача ОСОБА_2, копію її паспорта, її ІНН, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно та копію державного акту на право приватизації власності на землю. Суд звертає увагу, що джерело походження долучених до позовної заяви вказаних копій документів суду не надано. Та викликає подив про наявність вказаних документів у сторони позивача.

Судом досліджена довідка від 10 травня 2017 року № 02-16/125, видана сільським головою Жуківської сільської ради Буринського району Сумської області, де голова зазначає, що на його думку та погляд померлий ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги, так як документи про його медичний стан у сільській раді відсутні були на час видачі довідки, крім того у сільській раді відсутні документи про здійснення догляду за померлим сімєю ОСОБА_1

Відповідно до довідки від 05 травня 2017 року, яка видана фельшерсько-акушерським пунктом с. Жуківка Буринського району Сумської області щодо стану здоровя ОСОБА_4 заначено, що записи в журналі про стан здоровя померлого не робилися, призначалися відповідні таблетовані препарати, за необхідності інєкції, про необхідність сторонньої допомоги документи відсутні.

Судом наголошувалося, що висновок судової медичної експертизи з визначення безпорадності стану є важливим доказом при розгляду даної категорії справи, однак відповідного клопотання заявлено не було.

Допитані в судовому засіданні свідки, як з боку позивача так і збоку відповідача не надали суду жодних обєктивних показань щодо наявності свідомого ухилення відповідачки від необхідної допомоги дядьку, яка була б повязана із безпораднім станом останнього: відсутні відомості необхідності такої допомоги з боку племінниці, звернення до неї із проханням про надання такої допомоги та при наявності можливості не надання такої допомоги , що у сукупності дають змогу встановити ухилення від надання допомоги з боку племінниці.

Предметом доказування, у цьому випадку, згідно роз»яснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Статтею 1216ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1ст. 1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до вимог ч. 5ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст.1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ

Виходячи зі змісту ч. 5ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,правило ч. 5ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування, оскільки судом не встановлено факту ухилення її від виконання обов'язку щодо утримання ОСОБА_5, оскільки відсутні докази звернення до відповідачки з боку померлого або інших осіб для повідомлення щодо необхідності надання допомоги та ухилення від її надання племінницею .

Судом також не встановлено необхідності для надання спадкодавцю такої допомоги саме з боку племінниці, враховуючи надання йому допомоги з боку медичної установи в належному та достатньому обсязі.

Твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, оскільки належних доказів про умисне ухилення відповідача від надання допомоги, та більш того перебування спадкодавця у безпорадному стані в суді не здобуто, а позивачем не надано. Більш того позивач неодноразово зазначав, що вже й не розуміє чому він звернувся до суду.

Заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, є не доведеними, а тому не підлягають до задоволення.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як було зазначено у рішенні вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. Проте позивач звільнений від сплати судового збору, тому вказані вимоги суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.