КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня2019 року м. Київ

Справа №369/4422/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/12820/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Ковальчук Л.М. 12 червня 2019 року в м. Києві, повний текст рішення складено 19 липня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 березня 2018 року в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Чорновола, 49, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 , та NISSANQASHQAI, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винною у вказаній ДТП.

Відповідно до Звіту №1180 про оцінку автомобіля TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 , від 15 березня 2018 року, вартість матеріального збитку складає 40027, 44 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 40027,44 грн, 1500,00грн витрат на проведення оцінки вартості завданого матеріального збитку, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1057,20 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 39027,00 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1500,00 грн понесених витрат у зв`язку з проведенням оцінки вартості матеріального збитку, та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

У решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 39027,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право самостійно обрати спосіб захисту порушеного права, зокрема, звернутися з позовом до відповідача, вина якого у настанні ДТП встановлена.

Не погодилась із вказаним рішення суду відповідач, її представником подано апеляційну скаргу. Вказує на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.ст. 263, 265 ЦПК України, оскільки не містить належного мотивування та обґрунтування. Також зазначає, що реалізація позивачем права шляхом подання позову до власника джерела підвищеної небезпеки, учасника ДТП, при наявності (на момент вчинення ДТП) страховика цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи, суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - захисту майнових інтересів страхувальників, які за страхування сплатили відповідні страхові платежі (внески, премії). Представник відповідача також вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з позовом до страхової компанії «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої майну позивача відповідачем під час ДТП, а також невиконання рішення суду або неможливості отримання страхового відшкодування за таким рішення, і як наслідок звернення до Моторне транспортного бюро і відповідно отримання відмови останнього.

Таким чином, на даний час у позивача відсутні правові підстави вимагати з ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди на суму 39027,44 грн з огляду на приписи норм чинного законодавства та правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду щодо розгляду подібних правовідносин.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем також належними засобами доказування не було доведено розмір завданої шкоди.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 березня 2018 року приблизно о 09:00 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN QASHQAI, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Чорновола. 49 в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області, при зміні напрямку руху, не переконалася, що це буде безпечно, допустила зіткнення з автомобілем TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у попутному напрямку, і в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУПАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн (а.с. 5).

Відповідно до Звіту № 1180 про оцінку автомобіля TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 , оцінювача ОСОБА_3 , здійсненого на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті пошкодження при ДТП складає 40027, 44 коп. Ринкова вартість автомобіля TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент оцінки складає 251050,02 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті пошкодження при ДТП, станом на 14 березня 2018 року, складає 40027,44 грн без ПДВ (а.с. 6-20).

На час ДТП автомобіль відповідача NISSAN QASHQAI, д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований у ПрАТ «Європейський страховий союз», що підтверджується Полісом № АМ/1073755 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ліміт страхового відшкодування складає 100000, 00 грн, франшиза становить 1000,00 грн (а.с. 63).

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року №14-176цс 18 справа №755/18006/15-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП, та наявність вини відповідача.Предметом спору є порядок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної позивачеві.

Судом встановлено, що автомобіль відповідача NISSAN QASHQAI, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП - 05 березня 2018 року, був застрахований у ПрАТ «Європейський страховий союз», що підтверджується Полісом № АМ/1073755 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ліміт страхового відшкодування складає 100000, 00 грн, франшиза становить 1000,00 грн (а.с. 63).

В матеріалах справи наявна заява позивача про виплату страхового відшкодування від 26 грудня 2018 року, яка адресована ПрАТ «Європейський Страховий Союз», однак відсутні відомості про її отримання уповноваженою особою ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (а.с. 198). Також в матеріалах справи відсутні відомості про відмову ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у виплаті страхового відшкодування позивачу.

Разом з цим, матеріали справи містять докази того, що загальний розмір завданої позивачу шкоди становить 40027,44 грн, а ліміт відповідальності ПрАТ «Європейський страховий союз», як страховика відповідача становить 100000,00 грн, а тому покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності визначеній у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки позовні вимоги у вказаній справі були заявлені до страхувальника, який уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, висновок суду першої інстанції про те, що шкода, розмір якої не перевищує ліміту відповідальності страховика, має бути відшкодована заподіювачем, є помилковим.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з цим неправильно застосував норм матеріального права, тому зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач просила стягнути з позивача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1585, 80 грн за розгляд апеляційної скарги та 5000, 00 грн витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олега Майстренка» було укладено договір №1/10/05/18 про надання правової допомоги (а.с. 54-60).

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції відповідачем було надано Акт №03.05.19.1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03 травня 2019 року (а.с. 210) та платіжне доручення № RBC492382 від 31 травня 2019 року на суму 5000,00 грн (оплата за правочинні послуги згідно договору №1/10/05/18 від 10 травня 2018 року) (а.с. 209).

Таким чином, понесення судових витрат, а саме витрат на правову (правничу) допомогу відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведені обставини та положення процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку,що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000, 00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також враховуючи повне задоволення вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2019 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057, 20 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ;).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: Н.В.Поліщук

А.М.Андрієнко