ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/282/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 311020000 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Публічне акціонерне товариство «Христинівський молокозавод»;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач Публічне акціонерне товариство «Христинівський молокозавод»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Орендарчука М.П. у залі Христинівського районного суду Черкаської області 08.07. 2019 року , у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

26.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» про стягнення заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказує, що з 2007 року вона працювала оператором пральних машин на ПАТ «Христинівський молокозавод».

21.03.2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. Наказом директора № 231 К від 06.09.2017 року позивач в черговий раз прийнята на роботу оператором пральних машин ПАТ «Христинівський молокозавод» на невизначений строк з оплатою мінімальної заробітної плати.

Наказом № 181 К від 13.09.2018 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Позивач посилається, що на час звільнення з роботи, їй не виплачена 1/ 2 зарплати за червень 2018 року, за серпень 2018 року 3724 грн., та нараховані розрахункові у розмірі 2874 гривні 05 копійок, а всього: 8920 гривень 05 копійок. Позивач вказує, що їй до цього часу заробітна плата не виплачена. Час затримки виплати рахується з 13.09.2018 року по час оформлення позову в суд 20.03.2019 року.

Позивач вказує, що так як їй виплачувалась мінімальна заробітна плата, а відповідач відмовляється надати довідки про розмір її заробітної плати та розмір заборгованості, яка не виплачена позивачу, то виплату за час затримки виплати зарплати слід нарахувати у розмірі мінімальної зарплати. Позивач вказує, що з 13.09.2018 року до 31.12.2018 року, виходячи з суми мінімальної зарплати у розмірі 3723 гривні, з 01.01.2019 року по час постановлення рішення суду розмір мінімальної заробітної плати становить 4173 гривні, які встановленні Законом України « Про бюджет України на 2019 рік., то відповідно за 3, 5 місяці 2018 року заборгованість складає 13030 грн. 50 копійок ( 3723 грн. х 3 + 1861 грн. 50 коп., за 2 місяці 20 днів 2019 року це становить 11128 грн. 4173 грн. х2 + зарплата за 2Р днів -/ 2782 грн./, а всього до виплати позивачу 33078 грн. 55 коп.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» ( 20001 м. Христинівка, вулиця Пушкіна, 24, Черкаської області, ) про стягнення заробітної плати - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « Христинівський молокозавод » на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 33078 грн. 55 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « Христинівський молокозавод » на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Христинівський молокозавод» оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обгрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції незрозуміло на підставі чого прийшов до висновку, що відповідач не в повному обсязі провів розрахунок з позивачем в день її звільнення, та має перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 33078 грн. 55 коп. Відповідач вважає, що жодного належного та допустимого доказу, який би доводив наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також розміру такої заборгованості позивач суду не надав. Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що в позовній заяві позивач зазначала інший розмір заборгованості із заробітної плати, ніж зазначено в рішенні суду. Отже, скаржник посилається, що не зрозуміло, на підставі чого суд дійшов до висновку, викладеного в рішенні про часткове задоволення вимог позивача. Відповідач вказує, що при розгляді даної справи, суд першої інстанції в порушення п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України не встановив на підставі належних та допустимих доказів: Яка загальна сума коштів підлягала позивачу до виплати при звільненні, вид виплат (заробітна плата, компенсації, матеріальна допомога, тощо); Чи був проведений з позивачем розрахунок при звільненні, коли, в якій сумі ? Якщо розрахунок був проведений частково, яка сума залишилася невиплаченою? Чи проводилися виплати коштів позивачу відповідачем після звільнення та до прийняття рішення по суті справи, якщо так, то коли, та в якій сумі? Чи правильно проведено позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати?

Таким чином, враховуючи вище викладене, скаржник вважає, що висновок суду про наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем є не доведеним належними та допустимими доказами, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню.

ПАТ «Христинівський молокозавод» просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року у справі № 706/502/19 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

05 вересня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що з доводами апеляційної скарги відповідача категорично не погоджується, вважає, що судом повно досліджено та перевірено всі допустимі і наявні письмові докази по справі, встановлені юридичні факти та відповідні трудові правовідносини між позивачем та відповідачем. У відзиві ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Христинівський молокозавод» відмовити в повному обсязі, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 08.07.2019 року № 706/502/19 залишити без змін.

Сторони повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, на їх адресу направлялися судом листи щодо надання інформації суду апеляційної інстанції, що стосується обставин справи, але від відповідача не надійшло відповіді.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, поважності причини неявки не повідомив.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, яка з`явилася в судове засідання апеляційного суду, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заробітної плати, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись, що порушене право позивача підлягає захисту, а тому суд дійшов висновку про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача ПАТ «Христинівський молокозавод» на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 33078,55 грн.

Суд вказав, що позивачем не підтверджено документально сплату судових витрат за надання правової допомоги адвокатом у розмірі 500 гривень, тому не задовольнив в цій частині вимоги позивача, пославшись, що не надано доказів позивачем, тому відмовив у стягненні витрат на правову допомогу позивачу, задовольнивши частково позовні вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 згідно наказу № 231 К від 06.09.2017 року директора ПАТ «Христинівський Молокозавод» була прийнята на роботу оператором пральних машин ПАТ «Христинівський молокозавод» на невизначений строк з оплатою мінімальної заробітної плати.

Наказом № 181 К від 13.09.2018 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.5).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних листа Управління Держпраці у Черкаській області, адресованого Петришеній Т.П., у грудні 2018 року інспектором праці Управління проведено інспекційне відвідування ПАТ «Христинівський молокозавод», у ході якого виявлено, що ОСОБА_1 , звільнено наказом від 13.09.2018 року № ХМЗ/К-181 за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Відповідно до наданих адміністрацією товариства документів, станом на день інспекційного відвідування, ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату, остаточний розрахунок у повному обсязі не проведено, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗп П України.

Судом першої інстанції розгляд справи проведено на підставі наявних доказів, оскільки відповідачем не надано суду інформації щодо виплати зарплати та проведення остаточного розрахунку звільненому працівнику ОСОБА_1 , тому суд вирішував вимоги позивача за доказами, які були надані позивачем для підтвердження її вимог.

Колегія суддів приймала міри для перевірки доводів апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції , призначивши справу у загальному порядку для повного з`ясування обставин справи, необхідності надання пояснення сторонами суду, отримання відповідей на питання апеляційного суду у зв`язку із необхідністю отримати доводи та спростування сторін відповідно заявлених вимог позивача про стягнення зарплати. Відповідач, зловживаючи своїми правами, не надав суду ні письмової інформації, ні пояснень безпосередньо у апеляційному суді, подавши лише апеляційну скаргу, не обґрунтувавши належними доказами свою позицію в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів переглядала рішення суду першої інстанції за наявними доказами, та встановленими судом першої інстанції обставинами, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що ТОВ «Христинівський молокозавод» має заборгованість перед ОСОБА_2 та задовольнив частково її вимоги про стягнення зарплати.

Із наданого позивачем розрахункового листа в підтвердження позовних вимог вбачається, що відповідач ТОВ «Христинівський молокозавод» не виплатив позивачу ОСОБА_2 зарплату при звільненні у повному обсязі, тому, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, стягненню із відповідача підлягає зарплата в сумі 33078, 55 грн.

Доводи скаржника стосовно того, що позивачем вказано у позовній заяві інший розмір заборгованості по заробітній плати, ніж зазначено у рішенні суду, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки у відповідачу була можливість надати докази суду першої інстанції, приймати участь у судових засіданнях та надати спростування доводам позивача про розмір заборгованості по зарплаті, але відповідач не скористався таким правом, тому дані доводи не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи, а наявні докази позивача про суму заборгованості не спростовані. Також відповідач не надав суду апеляційної інстанції аргументів та доводів, які б слугували підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Як вказувалось вище у постанові, колегія суддів апеляційного суду до початку розгляду апеляційної скарги по суті, для повноти розгляди справи, перевірки належним чином доводів апеляційної скарги направляла листи як відповідачу ПАТ «Христинівський молокозавод», так і позивачу щодо підтвердження виплати заробітної плати ОСОБА_1 , виплати повного розрахунку на день звільнення, про середній заробіток позивача на дату звільнення згідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», але скаржником відповідь на адресу Черкаського апеляційного суду надана не була.

Згідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вказано у роз`ясненнях п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, скаржником не надано суду доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, які є належними, допустимими та достовірними, щоб давали підстави спростувати заборгованості по зарплаті ПАТ «Христинівський молокозавод» перед позивачем ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08. 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України на роботодавця покладається при звільненні працівника здійснити виплату всіх сум, що належать працівникові, в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що при звільненні позивача ОСОБА_1 13.09.2018 року відповідачем ПАТ «Христинівський молокозавод» не було проведено розрахунок по заробітній платі згідно до вимог закону, що підтверджується даними листа від Управління Держпраці у Черкаській області від 07.12.2018 року, який наявний в матеріалах справи, що є прямим порушенням вищевказаних норм закону.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, розрахунок заборгованості позивача, який не спростовано відповідачем ПАТ «Христинівський молокозавод», наданий в підтвердження позовних вимог, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до правильного висновку про стягнення з ПАТ «Христинівський молокозавод» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі 33078 грн. 55 коп.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скаржником не було надано до суду будь-яких доказів на заперечення позовних вимог та не надано підтвердження доводів апеляційної скарги, що дає підстави колегії суддів залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги, оскільки доводи скаржника, що судом першої інстанції недостовірно встановлено обставини справи, а позивачем не надано належних доказів в підтвердження позовних вимог є безпідставними та недоведеними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України регламентується диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що є підставою для його скасування, з огляду на вище викладене є безпідставними, тому не приймаються апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що слід відзначити, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» про стягнення заробітної плати - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов