Справа № 366/3109/18
Провадження № 2/366/117/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі : головуючої судді Слободян Н.П., секретар судового засідання Мартовицька Н.Є., позивачки, відповідача, представника відповідача - адвоката Семака А.Я., розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

23.11.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона надала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 19700 грн., які останній зобов`язувався повернути протягом 6 місяців (до 10.04.2018 року.

ОСОБА_2 борг у визначений договором строк не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 борг у розмірі 19700 грн., три проценти річних у розмірі 368 грн. та інфляційні втрати у розмірі 734,84 грн.

Інформація про рух справи

03.12.2018 року ухвалою судді Іванківського районного суду відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 14.01.2019 року. Встановлено строк для подання відзиву на позов та відповіді на відзив.

У зв`язку з неявкою позивача проведення судового засідання відкладено на 01.02.2019 року.

За клопотанням представника відповідача 01.02.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 04.03.2019 року.

11.02.2019 року відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому просив визнати правочин (складання розписки від 10.10.2017 року) недійсним і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

04.03.2019 року відповідачу роз`яснено під час підготовчого судового засідання необхідність оформлення зазначених вимог у форму зустрічної позовної заяви з наданням доказів та сплатою судового збору. У зв`язку з цим підготовче судове засідання відкладено на 09.04.2019 року, останнє не відбулося у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому процесі.

08.04.2019 року позивачем подано відповідь на відзив.

09.04.2019 року судове засідання відкладено на 08.05.2019 року.

08.05.2019 року закрите підготовче судове засідання і слухання справи призначено на 06.06.2019 року, яке відкладене на 20.06.2019 року за клопотанням позивачки, яка в цей день перебувала за кордоном. 20.06.2019 слухання відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Судове засідання, призначене на 02.07.2019 року відкладене за клопотанням відповідача на 29.07.2019 року, яке у свою чергу за клопотанням позивачки, яка перебувала за межами Київської області відкладено на 25.09.2019 року.

25.09.2019 року у судовому засіданні оголошена перерва до 25.10.2019 за клопотанням відповідача та його представника для виклику заявлених свідків.

25.10.2019 року явка свідків стороною-ініціатором їх виклику забезпечена не була.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. ЇЇ пояснення зводяться до того, що приблизно рік тому вона вирішила зробити ремонт у своєму будинку. Ремонтні роботи виконував відповідач ще з кількома чоловіками. Фактично то була бригада, яку очолював відповідач. Розплачувалась за роботу вона відразу. Відповідач взяв гроші авансом. Робота була виконана неякісно, тому він мав повернути гроші, як і витрачені на купівлю визначених ним будматеріалів. Суму визначили у 19700 грн. Саме на цю суму він і написав боргову розписку. Весь час обіцяв повернути кошти. Але не намагався цього зробити: казав, що не працює, тому не може. Вона не тисла на нього, лише хоче повернути свої кошти.

Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав. Посилається на те, що фактично він позику у позивачки не брав. Підтверджує, що він з хлопцями працювали у позивачки: робили ремонтні роботи. Позивачка розраховувалася частинами: за виконану роботу. За виконану роботу у веранді йому грошей не дали. Дійсно, під час ремонтних робіт був допущений невеликий брак. Вони сперечалася за нього. В результаті, оскільки йому не віддавали інструменти, він написав боргову розписку. Суму визначала позивачка разом із своїм чоловіком та сином. Спочатку була сума у 37000 грн., але потім зійшлись на 19700 грн. Тоді він забрав інструменти (бетонозмішувач, перфоратор, шуруповерт). Спочатку хлопці, які працювали разом з ним, погоджувались скинутися, щоб віддати позивачці гроші по розписці. Потім вони передумали, а він не бажає одноосібно відповідати за все. Погоджується, що брак в роботі був, але тоді б мали наймати професіоналів з Києва, підписуючи з ними письмовий договір. Просив у задоволенні позову відмовити, так як грошей у позивачки не позичав.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні дав свідчення про те, що він є сином позивачки. Матір найняла відповідача, який фактично очолював ще трьох чоловік для проведення ремонту у своєму будинку. Виконана робота була неякісно. Тому відповідач мав або переробити, або компенсувати витрати. Він погодився компенсувати, так як переробляти не хотів, бо бригада (3 чоловіки) вже розпалась. Справу мали лише з ним, так як саме відповідач вирішував всі фінансові питання бригади. Письмового договору на ремонтні роботи не укладали, але вони приступили до роботи, на вимогу відповідача йому видавались кошти ( як аванс, або проплата за частину виконаних робіт). Коли мати стала мати претензії до якості робіт, відповідачем була написана розписка про борг. При цьому він був присутнім та один з членів бригади - ОСОБА_4. ОСОБА_2 згодився компенсувати вартість за неякісні роботи, тому йому і запропонували написати розписку. Акт виконаних робіт не писався: йому показали недоліки, і він погодився. Рахували вартість неякісного ремонту по розцінках відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У 2017 році позивач фактично уклала з відповідачем, який очолював бригаду з трьох чоловік проведення ремонтних робіт у своєму будинку в смт. Іванків Іванківського району Київської області. Цей факт жодною із сторін не оспорюється.

Оскільки позивачку не влаштувала якість проведених робіт, вона звернулась до відповідача з питанням усунення недоліків або компенсації матеріальних втрат.

Між ними було досягнуто домовленості щодо компенсації матеріальних витрат, які визначили у розмірі 19700 грн. Після досягнення зазначеної домовленості відповідачем була написана боргова розписка.

Відповідно до розписки від 10.10.2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 19700 грн., які зобов`язувався повернути до 10.04.2018 року. Оригінал розписки долучений до матеріалів справи. Факт написання зазначеної письмової розписки від 10.10.2017 року та її підписання ОСОБА_2 не заперечував.

Із наведеного позивачем у тексті позовної заяви та додатках розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 10.04.2018 року по 23.11.2018 року (дату подання позовної заяви), інфляційні втрати становлять 734,84 грн., сума трьох процентів річних складає 368,00 грн. Позовні вимоги в цій частині позивачкою на час закінчення розгляду справи не змінювались.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. З ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 509 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тим ж сторонами (новація).

Як вказує ВГСУ у постанові від 07.09.2004 року № 6/173, у випадку новації, сторони шляхом зміни предмета чи способу виконання зобов`язання припиняють його та створюють нове.

З аналізу вказаних норм вбачається, що новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28 лютого 2018 року у справі N 346/3978/15.

Як вбачається з викладеного вище та встановлених судом фактичних обставин, первісний договір підряду на виконання ремонтних робіт (факт укладення якого жодною із сторін не оспорюється), за обопільною згодою про заміну первинного зобов`язання новим, трансформувався у договір позики. Тобто, правовий зв`язок сторін не припинився, оскільки замість зобов`язання, дія якого припинялася, виникло узгоджене тими ж сторонами нове зобов`язання, виникнення якого підтверджується розпискою відповідача.

Посилання відповідача на те, що він не отримував грошей за цією розпискою, і вона була написана під тиском позивачки та її сина, які не віддавали йому без цієї розписки належного йому інструменту, є недоведеними: зазначений факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 19700 грн. суми позики, підтвердженої письмовою розпискою.

У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно статті 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Це є правовою підставою для стягнення із відповідача на користь позивача, крім суми позики, отримання якої підтверджено письмовою розпискою, нарахованих за період прострочення зобов`язання з повернення позики трьох процентів річних у розмірі 368 грн. (19700 грн. х3%/100%/365 х227 днів) та інфляційних втрат у розмірі 734,84 грн. (19700 грн. суми боргу х 102,32 індексу інфляції /100% - 40635,53 грн. суми боргу).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору у сумі 768,40 грн., так як позивач, як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, звільнена була від його сплати при подачі позову.

Керуючись статтями 2, 3, 19, 23, 76-89, 141, 258-268, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) борг у сумі 19700 грн., 368 грн. 3% річних, 734,84 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

СУДДЯ Слободян Н.П .