Ухвала

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 334/6999/17

провадження № 61-41714св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Козлової Н. Ю. від 11 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Воробйової І. А. від 03 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання недійсним положення розписки щодо пені.

Позов мотивований тим, що 06 липня 2014 року сторони уклали усний договір позики, на підтвердження якого позичальник надав розписку, згідно якої він отримав від відповідача ОСОБА_8 позику в розмірі 6 000 грн та зобов'язався повернути позику і проценти на загальну суму 7 000 грн до 20 липня 2014 року, а у випадку несвоєчасного повернення позики зобов'язався виплачувати пеню в розмірі 700 грн за кожен день прострочення платежу.

Посилаючись на те, що передбачена розпискою пеня у розмірі 700 грн від простроченої суми за кожен день прострочення платежу йде всупереч принципу рівності та справедливості для позичальника та суперечить положенням діючого законодавства України, яке регулює порядок та розмір розрахування пені за неналежне виконання грошового зобов'язання, ОСОБА_4 просить визнати недійсним положення розписки в частині встановлення пені в розмірі 700 грн за кожен день прострочення платежу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2018 року - без змін.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У серпні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_8 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 334/6999/17 з Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з'ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи про час та місце судового засідання.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справи з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі, а тому касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, статтями 19, 260, 389 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визнання недійсним положення розписки щодо пені, закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М.Коротун

В. П.Курило