ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4628/19 Справа № 212/5200/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 18 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 23.03.2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в зв'язку з чим станом на 07 квітня 2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 27843,96 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3865,23 грн., заборгованості за відсотками - 23978,73 грн.

У зв'язку із тим, що 31 березня 2008 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», судовим наказом була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 7693,09 грн., сума заборгованості за кредитним договором, станом на 07 квітня 2014 року становить - 20150,41 грн., а з урахуванням 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1007,54 грн.- штраф (процентна складова) - 21658, 41 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 березня 2006 року у розмірі 21658, 41 грн. та судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що наявними у справі доказами підтверджується отримання відповідачем картки банку із встановленим на ній кредитним лімітом та користування кредитними коштами.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, посилаючись на практику Верховного Суду та вимоги чинного законодавства, позивач вважає доведеними факти виникнення та неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань, що виникли на підставі підписаної ОСОБА_2 анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від виконання договірних зобов'язань, а сама відповідач не оспорювала укладання чи не укладання кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач під час укладання договору була ознайомлена, що засвідчено особистим її підписом 23 березня 2006 року (а.с.9).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.10-15).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із заяви позичальника ОСОБА_2 вбачається, що на її ім'я було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № 4405 8850 3464 5561.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. фіксована частина та 5% від суми позову.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 07.04.2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 21658, 41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками в загальному розмірі 20150,87 грн., та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1007,54 грн. - штраф (процентна складова).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно відповіді Саксаганського ВП КВ ГУНП України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 було визнано потерпілою в рамках кримінальної справи № 56069051, за її заявою від 01.08.2006 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4, який шляхом зловживання довірою ОСОБА_2 заволодів банківською картою « Приватбанк» , яка була оформлена на ім'я ОСОБА_2 25.02.2014 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, досудове розслідування зупинено та оголошено ОСОБА_4 у розшук.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено той факт, що ОСОБА_2 уклала з позивачем договір, після чого саме у неї виникли певні зобов'язання перед банком.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення первісних позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладання договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий порядок укладення кредитних договорів не узгоджується з визначеними чинним законодавством правилами укладання письмових правочинів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Отже, підписавши 23 березня 2006 року анкету-заяву, ОСОБА_2 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 23 березня 2006 року було укладено в письмовій формі кредитний договір, при цьому відповідач не тільки виявила бажання отримати кредитні кошти, а й підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами, Правилами та Тарифами банку.

Слід зауважити, що той факт, що ОСОБА_2 було визнано потерпілою в рамках кримінальної справи № 56069051, за її заявою від 01.08.2006 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4, який шляхом зловживання довірою ОСОБА_2 заволодів банківською картою «Приватбанк», яка була оформлена на ім'я ОСОБА_2 25.02.2014 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, досудове розслідування зупинено та оголошено ОСОБА_4 у розшук, не спростовує факту укладання ОСОБА_2 кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, якими остання в подальшому розпорядилася на користь ОСОБА_4, та який не повернув відповідачці вказані грошові кошти.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, 31 березня 2008 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», судовим наказом була стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 23 березня 2006 року у розмірі 7693,09 грн.

Позивач по справі, звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

З наведеного вище слідує, що пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих процентів позбавляє позивача права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки таке право було припинено пред'явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Велика Палата Верховного Суду, у висновоку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач скористався своїм правом та 31.03.2008 року стягнув з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23 березня 2006 року у розмірі 7693,09 грн.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.6-8), відповідач по справі, після винесення судового наказу 31.03.2008 року, не користувалась кредитними коштами, натомість позивачем по справі, в порушення частини другою статті 1050 ЦК України, нараховувались відсотки за кредитним договором та штрафні санкції.

Також слід зауважити, що відповідно до заяви позичальника ОСОБА_2, на її ім'я було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № 4405 8850 3464 5561, однак матеріали справи не містять відомостей про рух коштів по вказаній кредитній картці після винесення Жовтневим районним судом судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, строку дії вказаної картки та не містять відомостей щодо її перевипуску.

Таким чином, оскільки вимоги позивача до ОСОБА_2 є погашеними у зв'язку із виданнням 31 березня 2008 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу судового наказу, та у зв'язку з тим, що матеріали справи не містять доказів використання після видачі судового наказу відповідачем кредитних коштів та кредитної карти № 4405 8850 3464 5561, виданої на підставі її заяви, вказаний позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотиви відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено той факт, що ОСОБА_2 уклала з позивачем договір, після чого саме у неї виникли певні зобов'язання перед банком.

В даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з тих підстав, що у відповідача відсутні будь-які зобов'язання перед позивачем за кредитним договором б/н від 23 березня 2006 року, заборгованість за яким була стягнута судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 31 березня 2008 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 18 грудня 2018 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: