Справа № 185/5368/19
Провадження № 2/185/3152/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря судового засідання Мінарської О.А., представника відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій просив суд винести рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 123 788, 49 грн. за кредитним договором №б/н від 22.10.2011 року яка складається з 9 024, 95 грн. заборгованості за кредитом; 114 763, 54 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.10.2011 року по 31.01.2018 року та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.10.2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських правил, надала свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає договір між нею та банком. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав кредитні кошти. Відповідач не належним чином виконувала зобов`язання за договором у зв`язку з чим, утворилась заборгованість в сумі 336 096,83 грн., яка складається з 9024, 95 грн. заборгованості за кредитом; 321 862, 33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 209,55 грн. заборгованість за пенею та комісією. Однак позивач на свій розсуд бажає стягнути з відповідача заборгованість в сумі 123 788, 49 грн., яка складається з 9024, 95 грн. заборгованість за кредитом; 114 763,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.10.2011 року по 31.01.2018 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 .А. надала до суду відзив на позов відповідно до змісту якого зазначила, що Гордіюк змінила прізвище на ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про шлюб. Позов не визнала, просила відмовити у його задоволені. Відповідно до доданого до позову розрахунку останній платіж за договором б/н від 22.10.2011 року відбувся 01.11.2015 року у розмірі 90,45 грн., однак це не відповідає дійсності, оскільки даний платіж був знятий банком самостійно з дитячої (соціальної) картки, на яку відповідач отримувала державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Останній платіж був зроблений відповідачем 26.09.2014 року у розмірі 400 грн. Кредитна картка була отримана відповідачем 22.10.2011 року і з того часу відповідачкою не перевипускалась. Від позивача надходили картки для перевипуску, але вони не активувалися. Позивач звернувся до суду з позовом 06.06.2019 року, отже пропустив строк позовної давності. Послання позивача про те, що згідно Умов та правил надання банківських послуг термін позовної давності встановлюється сторонами тривалістю в п`ять років не можуть бути взяті до уваги, оскільки договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умови та правила банківських послуг в яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років не містить підпису відповідача. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б підтверджували, що Умови та правила надання банківських послуг АТ «Приватбанк» не змінювалися і на час укладання кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач підписуючи заяву позичальника, а також те, що ці Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Представник позивача Гаренко Н.В. надав до суду відповідь на відзив де зазначив, що надана до суду позивачем копія анкети-заяви містить персональну інформацію яка заповнена особисто відповідачем та її згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та погодилася що заява, разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між нею та банком договір. За договором б/н від 22.10.2011 року клієнт має прострочену заборгованість. Умовами договору а саме п. 1.1.3.1.6 клієнт доручив банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта відкритих в валюті кредитного ліміту. Відповідач ознайомлена з Умовами і підписав заяву надала свою згоду на те що Умови, Тарифи, Правила користування платіжною карткою складають договір між нею та банком. 22.10.2011 року ОСОБА_3 отримала картки зі строком перевипуску до останнього дня 08.2017 року. При перевипуску карти змінилася сама картка а заборгованість була перенесена на новий картковий рахунок. Заперечення відповідача щодо чинності кредитного договору нічим не обґрунтовані, оскільки дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Строк дії перевипущеної картки відповідача до останнього дня 08.2017 року. Позивач звернувся до суду 31.05.2019 року до спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату місце розгляду справи.

Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до укладеного договору б/н від 22.10.2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами банку» складає між нею та банком договір та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору, що підтверджується підписом у заяві(а.с. 7)

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами» банку викладеному на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Позивач виконав зобов`язання за договором надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач в свою чергу не своєчасно та не в повному обсязі надавала кошти на погашення заборгованості.

20 вересня 2017 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_6 і отримала прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 56)

Відповідно до розрахунку наданого відповідачем заборгованість відповідача станом на 30.04.2019 року становить 336 096, 83 грн., з яких: 9 042,95 грн. заборгованість за кредитом; 321 862, 33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 209, 55 грн. заборгованість за пенею та комісією. Позивач звертаючись до суду просить стягнути з відповідача 123 788,49 грн., з яких 9 024, 95 грн. заборгованість за кредитом, 114 763,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.10.2011 року по 31.01.2018 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими.

При цьому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Відповідно до виписки по рахунку (а.с. 69) останній платіж зроблений відповідачем відбувся 25.09.2014 року в розмірі 400, 00 грн. З 26.09.2014 року жодного платежу відповідачем не зроблено, отже суд вважає, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором обов`язків мало місце саме з 26.09.2014 року.

Тобто, судом встановлено, що саме із цього часу розпочинається перебіг позовної давності.

Однак, позивач звернувся з даним позовом до суду 06.06.2019 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду на першому аркуші позовної заяви.

В судовому засіданні представником відповідача надано для огляду перевипущені карти № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 які відповідачем не активувались, карти приклеєні до конверту, конверт з кодом запакований.

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, яка є підставою відмови у задоволенні позову.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зважаючи на викладене, суд вбачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності у зв`язку зі спливом її строку.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Г. Юдіна