УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

>Про відмову у видачі судового наказу

04.11.2019 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

вирішуючи питання про прийняття заяви ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої винагороди за спостереженням за будівлями та спорудами, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з боржника заборгованість по наданню послуг за липень 2019 року в розмірі 2455,25 грн.

При вирішенні питання про можливість видати судовий наказ, суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 01.07.2019 року між сторонами було укладено договір про надання послуг №102, предметом якого є надання ОСОБА_1 послуг по спостереженню за будівлями, спорудами на території майнового комплексу філії Зарічанської ДЕД ДП «Житомирський облавтодор».

30.07.2019 року сторонами складено Акт прийому-передачі послуг до договору про надання послуг від 01.07.2019 року, згідно якого винагорода виконавця ОСОБА_1 склала 3050,00 грн.

У заяві ОСОБА_1 посилається на норми Кодексу законів про працю України щодо стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпПУ законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.2 1 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У постанові від 08.05.2018 року по справі №127/21595/16-ц Верховний Суд вказав, що Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Таким чином, між стягувачем та боржником склались не трудові відносини, а цивільно-правові.

Статтею 161 ЦПК України передбачено можливість видати судовий наказ про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, заявлена до юридичної особи або фізичної особи підприємця (пункти 1, 7, ч. 1).

Оскільки заявлена ОСОБА_1 вимога не стосується стягнення заробітної плати, підстав для звільнення заявника від сплати судового збору не має.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору.

Проте, до заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу.

Разом з тим, суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 163, 165 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої винагороди за спостереженням за будівлями та спорудами відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Чішман