КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 752/15606/19

провадження № 22-ц/824/14686/2019

31 жовтня 2019року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про визнання угоди недійсною та застосування реституції, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року в складі судді Шевченко Т. М.,

встановив:

29.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (далі - ТОВ "Авто Просто"), посилаючись на ті підстави, що 20 червня 2010 між ним та ТОВ "Авто Просто" було укладено Угоду № 0321222, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля марки Chevrolet Aveo за ціною 92 960 грн. Відповідно до даної угоди він уповноважував відповідача на організацію та адміністрування системи, яка полягала в створенні груп покупців, метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених даною Угодою.

Відповідно до даної угоди він був зобов`язаний щомісячно сплачувати: цілий чистий Внесок або Половинний чистий внесок; щомісячний Внесок в оплату Страхового платежу. Відповідач був зобов`язаний: у разі сплати повної вартості автомобіля та виконання усіх зобов`язань щодо сплати Внесків в оплату послуг та Страхових платежів надати позивачу право на отримання автомобіля на найближчому Асигнаційному акті (п.1.2 Розділу 2 Додатку 2 Угоди №0321222); надавати право на отримання автомобіля через механізм накопичення Внесків, відповідно до ст. 5 Розділу 2 Угоди №0321222; надавати право на отримання автомобіля через механізм пропозиції авансових внесків, відповідно до ст. 6 Розділу 2 Додатку 2 до Угоди №0321222.

На виконання даної Угоди позивачем щомісячно сплачувались грошові кошти, загалом на суму 81 702,40 грн за період з 15.07.2010 року по 15.04.2016 року, але ні автомобіля, ні права на отримання автомобіля він не отримав.

Вважає, що дана угода є недійсною з таких підстав.

Станом на момент укладення Угоди відповідач належав до фінансової установи, яка в даному випадку здійснювала діяльність, спрямовану на залучення фінансових активів від фізичних осіб та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надавала фінансові послуги, а тому у відповідності до положень п.4 ст. 1 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» потребувала відповідної ліцензії.

Відповідно до даних комплексної інформаційної системи Нацкомфінпослуг станом на момент укладення Угоди відповідач ліцензією на надання фінансових послуг не володів. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. При цьому посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 жовтня 2016 року №6-1551цс16.

Зазначив, що Угода №0321222 від 20.06.2010 р. укладена на несправедливих умовах для позивача, з порушенням положень ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, у Розділі І «Визначення термінів» додатку 2 до Угоди №0321222 зазначено, що Поточна ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється Виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основною для розрахунку розміру складових Повних внесків та інших внесків, визначених Угодою. В статті 9 додатку 2 до Угоди передбачено право споживача розірвати угоду в односторонньому порядку без сплати Відступного лише у разі збільшення ціни автомобіля більше ніж на 20%. Дані положення порушують п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо визначення ціни товару на момент його поставки споживачу або надання продавцю (виконавцю/виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання Договору.

Також, положеннями глави 13 додатку 2 до Угоди №0321222 надається можливість продавцю (виконавцю/виробнику) не повертати частину коштів на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця/виробника) у зв`язку із розірванням договору. Дані положення підпадають під ознаки несправедливих умов договору, які передбачені п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Загалом, усі умови Угоди №0321222 порушують п. 3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та встановлюють жорсткі обов`язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. За 6 років належного виконання угоди він автомобіль не отримав, а також не отримував пропозицій отримати автомобіль.

Ураховуючи викладене, просив визнати Угоду № 0321222 від 20.06.2010 р. недійсною та стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь грошові кошти в сумі 81 702,04 грн, сплачені на її виконання, та 817,02 грн - судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих підстав, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, укладена між сторонами угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», останню було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства і її зміст не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказав, що після набрання чинності змін до законодавства, що регулює порядок надання фінансових послуг, відповідач отримав ліцензію від 15.01.2013 на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Позивач ОСОБА_1 в поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення по справі, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції проаналізовано ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони нечесної підприємницької практики в частині заборони утворення пірамідальних схем. При цьому аналізу Угоди № 0321222 від 20.06.2010 р. на предмет несправедливих умов договору у відповідності до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" присвячено лише декілька абзаців та останній зводиться до цитування норм цього Закону.

Суд не дослідив характер спірних правовідносин між сторонами, відсутній висновок, чи підпадали послуги, що надавав відповідач, під критерії фінансових у відповідності до Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 р. у редакції, чинній на момент підписання Угоди.

Оскільки ліцензія у відповідача на момент укладення угоди була відсутня, вважає, що остання повинна бути визнана недійсною з підстав, передбачених ч. 1 ст. 227 ЦК України.

Своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник позивача - Гук А. О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ "Авто Просто" - адвокат Сметанюк І. М. просив відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 3, п. 4, п. 13 ч. 3 ст. 18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця

(виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Угоду №0321222, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2 , які є невід`ємними частинами Угоди. Терміни, що використовуються в Угоді та системі АвтоТак, визначаються в Додатку №2 до Угоди.

Відповідно до статті 2 цієї Угоди Авто Просто є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання в групах АвтоТак. Авто Просто гарантує надання Учаснику Права на отримання Автомобіля за умови виконання Учасником всіх зобов`язань, передбачених Угодою.

Авто Просто гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови що учасник системи виконає всі зобов`язання, які випливають з цієї угоди. Ці гарантії Авто Просто забезпечуються угодами, укладеними між Авто Просто та виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором автомобілів.

В Додатку №2 до вказаної Угоди, в Розділі 1 «Визначення термінів» зазначено, що Поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється Виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основною для розрахунку розміру складових Повних внесків та інших внесків, визначених Угодою.

Відповідно до п. 9. 3 ст. 9 Додатку №2 до Угоди «Заміна, припинення випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля, зазначених в угоді», якщо різниця в ціні зазначених моделей перевищує 20%, Учасник, який ще не одержав Автомобіль, має право достроково розірвати Угоду без сплати відступного за відмову від Угоди.

Вказаний пункт договору передбачає право учасника договору на його розірвання у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, а тому доводи позивача про їх невідповідність п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими.

При укладенні Угоди сторони погодили умови несплати відступного у випадку дострокового розірвання договору, а саме у випадку перевищення різниці в ціні 20%. Вказана умова є зрозумілою, регулює питання у випадку заміни або припинення випуску/продажу автомобіля підприємством, з яким Авто Просто укладено угоду на постачання Автомобілів Учасникам АвтоТак, та не передбачає права відповідача самостійно збільшувати ціну Автомобіля без погодження зі споживачем.

Судом встановлено, що умовами вказаного договору також передбачено право учасника, який ще не отримав Автомобіль, на розірвання Угоди за власним бажанням, про що останній має повідомити Авто Просто у письмовій формі. Сума Чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни Автомобіля, дійсної в місяці, коли такий Учасник повідомив Авто Просто про розірвання Угоди, за вирахуванням Відступного за відмову від Угоди у розмірі 2 (двох) Цілих Чистих внесків (п. 13.1, п.13.3 ст.13 Додатку 2 до Угоди №0321222).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що положення глави 13 Додатку 2 до Угоди №0321222 підпадають під несправедливі умови, встановлені пунктом 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, вказані положення надають можливість виконавцю послуг не повертати частину сплачених споживачем коштів у разі його відмови виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від виконавця послуг у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору, що порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків і завдає шкоди споживачеві.

З огляді на викладене, зазначена в п. 13.3. Додатку 2 до Угоди №0321222 умова договору про повернення суми чистих внесків за вирахуванням Відступного за відмову від Угоди у розмірі 2 Цілих Чистих внесків є несправедливою та у відповідності до ч.5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" підлягає визнанню недійсним.

Суд першої інстанції у вказаній частині неправильно застосував положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість решти заявлених позовних вимог.

Саме по собі посилання позивача про те, що загалом усі умови Угоди порушують п. 3 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не можуть слугувати підставою для визнання їх недійсними.

Позовна заява не містить жодного обґрунтування, які саме обов`язки споживача, передбачені умовами укладеного договору, є жорсткі, з огляду на те, що умови Угоди складають 10 статей, а додаток №2 до Угоди - 19.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо жорстких, на думку позивача, умов договору не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому не можуть бути предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, 30.03.2016 року ОСОБА_1 було отримано право на одержання автомобіля, однак, у зв`язку з тим, що ним не виконано умов пп.4.6 ст.4 та пп.8.2.1.4 ст. 8 Розділу ІІ Додатку №2 до Угоди, право на одержання автомобіля було анульоване.

Заперечень щодо вказаної обставини апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 10 спірної угоди, підписанням останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто, уважно прочитав та зрозумів угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.

При цьому позивач наданим йому правом розірвати угоду та відмовитися від подальшої участі в системі АвтоТак протягом 7 календарних днів від дати підписання Угоди (п.13.8.Додатку №2 до Угоди) не скористався.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час виникнення спірних правовідносин ТОВ "Авто Просто", укладаючи Угоду, предметом якої була послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, фактично надавало фінансові послуги, що могло здійснюватися лише після отримання відповідної ліцензії, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, фінансовими послугами вважається така послуга, як залучення фінансових активів із зобов`язаннями щодо наступного їх повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 цього Закону Уповноважений орган є центральним органом виконавчої влади, який працює за колегіальним принципом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.28 цього Закону Уповноважений орган у межах своєї компетенції дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Матеріали справи не містять висновку Уповноваженого органу про віднесення операцій, які здійснював відповідач відповідно до укладеної Угоди, до тих чи інших фінансових послуг.

Законом України від 02 червня 2011 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якими частину першу статті 4 доповнено пунктом 11-1 такого змісту: "11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах".

На виконання вказаного Закону, 19.01.2012 року ТОВ "Авто Просто" отримало статус фінансової установи.

Спірну Угоду сторонами укладено 20 червня 2010 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось, а з 15.01.2013 р. відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії.

Такі ж правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 08 червня 2018 року (справа №557/42/17-ц).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції помилково проаналізовано умови укладеного договору з огляду на їх відповідність вимогам ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", та відсутня належна оцінка кожного аргументу, що відносився до предмету спору.

Разом з тим, допущене порушення суду першої інстанції не призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання недійсним п. 13.3 Додатку 2 до Угоди №0321222 від 20 червня 2010 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати недійсним п. 13.3 Додатку 2 до Угоди №0321222 від 20 червня 2010 року, укладеної між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Просто".

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 1 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт