ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Київ

справа № 373/1020/13

провадження № 22-ц/824/5786/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Пітенко І.Ю.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2на ухвалу Переяслав-Хмельницького районного суду міста Києва від 25 березня 2014 року у складі судді Залеської А.О., у справі за подання головного державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудки С.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

У березні 2014 року державний виконавець ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудка С.П. звернувся до суду із поданням, в якому просив винести рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_2, до виконання ним зобов'язань перед державою та позивачем ОСОБА_1 за виконавчим листом №2/373/408/13 від 03.09.2013 року, виданим Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що боржник добровільно рішення суду не виконує, жодного разу на виклики до державного виконавця не з'явився, що свідчить про злісне ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду про стягнення з нього коштів.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2014 року подання старшого державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудки С.П. задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до моменту фактичного виконання ним зобов'язань перед державою та громадянином ОСОБА_1 за виконавчим листом №2/373/408/13 від 03.09.2013 року виданим Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою адвокат Дубчак Л.С., як представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та ухвалити нову, якою відмовити головному державному виконавцю ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудці С.П. у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначає, що право державного виконавця на звернення з таким поданням до суду виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. У даному випадку, державний виконавець не довів умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань, а отже, боржник не може бути обмежений у конституційному праві на свободу пересування.

Апелянт зауважує, що як в матеріалах виконавчого провадження, так і в матеріалах цивільної справи відсутні докази отримання ним копії постанови про відкриття даного виконавчого провадження. Крім того, відсутні будь-які докази про отримання викликів державного виконавця з примусового виконання рішення боржником та докази злісного ухилення від виконання рішення суду першої інстанції. Вважає, що самостійне не виконання боржником зобов'язань протягом строку, визначеного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відділом ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ 11.09.2013 року відкрите виконавче провадження на виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1049541 грн. боргу.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що дає підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно статті 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов'язань (п.5 ч.1 ст.6).

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

В листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а поняття ухилення від виконання зобов'язань варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. У зв'язку із вищевикладеним про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження", зокрема щодо утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 01.07.2011 року між сторонами був укладений договір позики на суму 900 000 грн., зі строком повернення вказаної суми до 01 вересня 2011 року, проте відповідач переховується від позивача, ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, тому просив суд задовольнити його вимоги.

В суд першої інстанції відповідач ОСОБА_2 не з'явився, при цьому неодноразово направлена йому судова кореспонденція поверталась до суду без вручення, у зв'язку з закінченням терміну зберігання, томузаочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 29 липня 2013 року, позов ОСОБА_1 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 900 000 грн., проценти - 142500 грн., інфляційні 3600 грн. та судові витрати у сумі 3441 грн., всього у сумі 1049541 грн. (а.с.58).

На виконання рішення суду, 03.09.2013 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист №2/373/408/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики та 11.09.2013 року постановою ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ було відкрито виконавче провадження, про що було повідомлено ОСОБА_2 (а.с.68, 69).

У березні 2014 року державний виконавець ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ звернувся до суду із вказаним поданням, за розглядом якого 25 березня 2014 року, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області подання старшого державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ ДудкиС.П. було задоволено (а.с.66,78).

Таким чином, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов'язань, що, зокрема, полягає в тому, що він будучи обізнаним про свій обов'язок по поверненню грошових коштів ОСОБА_1 до вересня 2011 року, жодних дій по виконанню цих обов'язків не здійснив. В тому числі, ОСОБА_2 звернувшись зі скаргою на оскаржувану ухвалу суду вже у грудні 2019 року не вжив ніяких заходів щодо виконання рішення суду від 29 липня 2013 року.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_2 довготривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків.

При цьому, відповідач ОСОБА_2, зазначив у апеляційній скарзі адресу свого місця проживання таку саму, на яку йому весь цей час, з 2013 року по теперішній час і направлялись судова кореспонденція, проте останній знов судову повістку не отримав і до суду апеляційної інстанції в судове засідання ні він особисто ні його представник не з'явилися, причин неявки не повідомили.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів приходить до думки про те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що суд не встановив, що боржник ухилився від виконання рішення суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь - яких доказів про те, що ОСОБА_2 вживав хоча б якісь спроби щодо виконання своїх обов'язків останнім не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького районного суду міста Києва від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :