_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____
Єдиний унікальний номер справи:668/9148/15-ц Головуючий у першій інстанції Гонтар Д.О.
Провадження у справі:22-ц/819/660/19 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (суддя - доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В., Полікарпової О.М.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу №668/9148/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12.11.2015 року ухваленого у складі судді Гонтар Д.О.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 45000 грн та 18000 доларів США з конвертацією в національну валюту на день платежу; суму процентів за користування грошовими коштами, які складають 238000 грн та 43200 доларів США з конвертацією в національну валюту на день платежу.

Заява мотивована тим, що між ним та ОСОБА_3 були укладені письмові договори позики від 11.05.2006 року, 17.11.2006 року, 24.11.2006 року, 01.12.2006 року, 26.10.2007 року, 30.01.2008 року, 13.10.2008 року, за якими відповідачка отримала кошти в загальному розмірі 45000,00 грн. та 18000,00 доларів США, про що відповідачка власноруч склала письмові розписки.

Посилаючись на те, що його письмова вимога про повернення коштів від 08 червня 2015 року відповідачкою залишена без уваги, кошти не повернуті, позивач просив суд задовольнити його заявлені вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12.11.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 45000 грн. та 18000 доларів США, що еквівалентно 409624,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 238000 грн. та 43200 доларів США, що еквівалентно 983098,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3654,00 грн. - в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що судом не враховано строків позовної давності щодо вимог про стягнення позики за розписками від 30.01.2008 року та від 13.10.2008 року, вказує на безпідставність нарахування процентів, зазначає про те, що борг фактично нею повернутий ще в 2010 році.

ОСОБА_2 через свого уповноваженого представника за довіреністю, ОСОБА_4 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, які підтримали свої правові позиції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.05.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 15000,00 грн, 5% з врахуванням преміальних та зобов'язалася повернути борг в строк (а.с.5)

17.11.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 2000,00 доларів США а також 5000,00 грн під щомісячну виплату 5% зі строком повернення до вимоги (а.с.5)

24.11.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 15000,00 грн зі строком повернення до вимоги з врахуванням 5% винагороди (а.с.6)

01.12.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 10000,00 грн з поверненням за вимогою з врахуванням 5% винагороди (а.с.6)

26.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 7000 доларів США під 5% щомісячних, зобов'язавшись повернути в строк, про що написала власноручно розписку (а.с.7)

30.01.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 4000,00 доларів США на період один місяць, повертає з врахуванням винагороди 4250,00 доларів США. (а.с.8)

13.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в борг 5000,00 доларів США зі строком повернення до 12.12.2008 року, про що власноручно написала розписку (а.с.9)

08.06.2015 року ОСОБА_2 направив на адресу відповідачки письмову вимогу про повернення грошових коштів за вищезазначеними договорами позики протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, однак до теперішнього часу вимога про повернення грошових коштів відповідачкою не виконана, заборгованість за договорами позики не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки відповідачка взятих на себе зобов'язань за укладеними договорами позики не виконала, кошти не повернула.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу повернення коштів отриманих відповідачкою за договорами позики, що підтверджується власноручно написаними розписками.

Поняття позикових відносин і договору позики регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за договорами позики, позивач на їх підтвердження надав суду власноручно написані відповідачем письмові розписки.

Факт написання відповідачем зазначених розписок та їх зміст сторони не оспорювали.

Зі змісту письмових розписок про отримання відповідачем від позивача в борг коштів, вбачається, що деякі з них мають визначений сторонами строк повернення отриманих коштів, а саме: договір позики від 30.01.2008 року, в якому визначено, що кошти отримані в борг на один місяць; та договір позики від 13.10.2008 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримала в борг 5000,00 доларів США зі строком повернення до 12.12.2008 року(а.с.8,9)

Таким чином строк виконання договору позики від 30.01.2008 року настав 30.02.2008 року, а договору позики від 13.10.2008 року - 12.12.2008 року, з позовом позивач звернувся лише 30.07.2015 року.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позовні вимоги в зазначеній частині заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, та наявності підстав, передбачених ст.376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем в апеляційній скарзі та поданій під час апеляційного перегляду судового рішення заяві від 12.04.2019 року.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки наявні в матеріалах справи поштові конверти, адресовані судом першої інстанції ОСОБА_3 разом із повідомленням про вручення поштового відправлення повернуті відділенням поштового зв'язку до суду за закінченням терміну зберігання та не свідчать про фіксацію факту належного повідомлення відповідача.

Виклик відповідачки до суду першої інстанції через оголошення у пресі, яке міститься в матеріалах справи не є належним повідомленням відповідачки до суду, оскільки проведений з порушенням вимог ч. 9 ст.74 ЦПК України 2004 року, та міг мати місце лише у випадку, коли фактичне місце проживання або знаходження особи невідоме.

За таких обставин суд першої інстанції порушив право ОСОБА_3 знати про час і місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2018 року №14-59 цс18, та яку враховує суд апеляційної інстанції до спірних правовідносин у цій справі, той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним в суді першої інстанції.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу у розмірі 18000 доларів США, що еквівалентно 409624 грн 33 коп. слід змінити, зменшивши суму боргу до 9000,00 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення 241482 грн 60 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо стягнення суми боргу є законним та обґрунтованим, висновки суду ґрунтуються на підставі повного і всебічного з'ясування обставин справи, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачка взятих на себе зобов'язань за укладеними договорами позики від 11.05.2006 року; 17.11.2006 року; 24.11.2006 року; 01.12.2006 року; 26.10.2007 року не виконала, кошти не повернула, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що за вказаними договорами сплинив загальний строк позовної давності, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зміст зазначених письмових розписок не містить визначеного строку повернення коштів від якого слід було б відраховувати перебіг строку позовної давності.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

Доказів того, що сума боргу за вказаними борговими розписками повернута відповідачкою матеріали справи не містять, не надано таких доказів і під час апеляційного перегляду судового рішення.

Щодо повернення суми процентів за користування грошовими коштами, то слід зазначити наступне.

Як вбачається із змісту розписки від 11 травня 2006 року вона містить посилання на 5% з врахуванням преміальних, проте вказівки про щомісячне нарахування процентів розписка не містить, а тому до стягнення підлягає їх розмір у сумі 750 грн (15000.00 х5%)

Із боргової розписки від 17.11.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 взяла кошти у ОСОБА_2 в сумі 2000.00 доларів США та 5000,00 грн під щомісячну виплату 5% до вимоги. Отже, виходячи із розрахунку, а саме терміну щодо неповернення коштів, який становить 104 місяці, починаючи з 17.11.2006 року по 28.07.2015 (строк повернення зазначений у вимогі від 08.06.2015 р.) сума процентів за користування коштами становить 10400 доларів США та 26000,00 грн .

Боргова розписка від 24.11.2006 року містить посилання лише на 5% винагороди, без визначення нарахування такої винагороди щомісячно, тому до стягнення підлягає 750 грн визначених розпискою, виходячи із суми боргу 15000.00 грн.

За борговою розпискою від 01.12.2006 року ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_2 у борг 10000.00 грн, які зобов'язалася повернути за вимогою з урахуванням 5% винагороди, а отже враховуючи, що щомісячне нарахування такої винагороди не передбачено, то до стягнення підлягає 500,00 грн.

Із боргової розписки від 26.10.2007 року вбачається, що кошти були отримані ОСОБА_3 в сумі 7000.00 доларів США під 5% щомісячних, тому виходячи з терміну не поверненя коштів, який становить 93 місяці з 26.10.2006 по 28.07.2015 рік до стягнення підлягає сума в розмірі 32550 доларів США.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення з відповідачки належних позивачу процентів за користування коштами не врахував в достатній мірі розмір процентів визначених самими борговими розписками, та як наслідок дійшов помилкового висновку, що сума процентів за користування грошовими коштами, яка підлягає стягненню становить 238000,00 грн та 43200,00 доларів США, що еквівалентно 983098,38 грн.

На підставі наведеного та враховуючи, що висновок суду першої інстанції про стягнення процентів за користування коштами не грунтується на умовах договорів позики, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а рішення суду в зазначеній частині таким, що підлягає зміні, а саме суму коштів, визначених судом до стягнення в розмірі 238000,00 грн слід зменшити до 27250,00 грн, з 43200 доларів США до 42950 доларів США, що еквівалентно 1 152408 грн 63 коп.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені на 76,2%, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат понесених ним на сплату судового збору слід змінити з 3654,00 грн до 2784 грн 34 коп (3654.00х76,2%) з позивача на користь відповідачки слід стягнути витрати понесені нею при подачі апеляційної скарги на оплату судового збору пропорційно до відмовлених позивачу вимог, що становить 23,8% в розмірі 956 грн.61 коп.(4091,40 грн х23,8%).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367,374,376 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2015 року в частині стягнення боргу та відсотків за користування коштами за договорами позики від 30 січня 2008 року та від 13 жовтня 2008 року скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики від 30 січня 2008 року та від 13 жовтня 2008 року відмовити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2015 року змінити в частині стягнення боргу за договорами позики в доларах США з 18000 доларів США до 9000 доларів США, що еквівалентно 241482 грн 60 коп. в частині стягнення відсотків за користування коштами з 238000.00 грн до 27250.00 грн, з 43200 доларів США до 42950 доларів США, що еквівалентно 1 152 408 грн 63 коп., в частині розміру судового збору з 3654,00 грн до 2784,34 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 956,61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Повне судове рішення складено 16 квітня 2018 року

Головуючий Л.В. Базіль