Справа № 442/1717/19 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/1891/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар:Іванова О.О.

з участю: представника позивача Шулак О.І ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №456/2148/18за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

13.03.2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 2500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області розірвано. За час перебування у шлюбі у них з відповідачем народилось двоє дітей донка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на повному її утриманні. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків та жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не дає, витрачаючи кошти на свої власні потреби. За таких обставин змушена звернутись до суду з даним позовом.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , аліменти на доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 ОСОБА_10 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом невірно встановлено та зазначено у рішенні обставини щодо його матеріального становища. Стягнення з нього 3000 грн. буде становити більше 2/3 частин його доходу, що є неприпустимим. Звертає увагу, що йому залишиться лише 1300 грн. Посилається на те, що він має регулярний дохід, що стверджується довідкою про доходи, а тому в даному випадку відсутні підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, чого суд першої інстанції не врахував. Крім цього, не взято до уваги , що 50 відсотків прожиткового мінімуму на двох дітей буде становити 2027 грн., а також відсутність у нього особистого житла , що зумовлює додаткові витрати на оренду житла. Просить скасувати рішення та ухвалити нове,яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_11 , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 02 липня 2007 року (а.с.10) та Свідоцтвом про народження від 02 жовтня 2012 року (а.с.9).

Сторони по справі шлюб розірвали, проживають окремо. Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом із позивачем ОСОБА_4 . Відповідач по справі ОСОБА_2 не в достатній мірі надає матеріальну допомогу на утримання дітей внаслідок чого позивач звернулася в суд.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти у зазначеному розмірі здатні забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дітей.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

За приписами ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК (в редакції, яка чинна на час звернення з позовом до суду) визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має постійне місце праці та регулярний дохід. Норма ст.181 СК в редакції на яку посилається відповідач змінена відповідно до Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 та викладена у вищенаведеній редакції.

Як вбачається з вимог позовної заяви, позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, що відповідає вимогам ст.181 СК України, яка чинна на момент звернення з позовом до суду.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відтак спосіб захисту права на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідає вимогам закону .

Аргументи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції матеріального становища відповідача не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року -2027 гривень, з 1 липня 2118 гривень, з 1 грудня 2218 гривень.

Задовольняючи позов, суд враховував матеріальне становище сторін, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості та виходив з пріоритетів щодо найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності .

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом, оскільки цього не дозволяє розмір його заробітної плати, який становить 4300 грн., що стверджується довідкою про доходи, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідач є особою молодого віку, має задовільний стан здоров`я, інших дітей чи утриманців немає, а тому зобов`язаний організувати своє життя таким чином щоб забезпечити своїм дітям утримання, яке буде належним та достатнім для їх росту та розвитку.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач несе витрати на оренду житла не підтверджені жодними належними та достовірними доказами, а тому визнаються судом апеляційної інстанції голослівними та необґрунтованими.

Згідно з ч.1-2 ст.77, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а також з врахуванням інтересів дітей, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк