Постанова

Іменем України

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 756/913/16-ц

провадження № 61-48483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: СімоненкоВ. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Актабанк»,

боржник - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2018 року в складі Андрейчука Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року в складі суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про визнання кредитного договору недійсним в частині.

Заява мотивована тим, що на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року в справі №756/913/16-ц цим же судом було видано виконавчий лист. 23 березня 2018 року між ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ПАТ «Актабанк» було укладено договір №2 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого товариство набуло прав вимоги за зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_4 перед ПАТ «Актабанк» та щодо яких судом ухвалено рішення.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, заяву задоволено, вирішено замінити стягувача ПАТ «Актабанк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у виконавчому листі №2/756/315/17, виданому на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва в справі №756/913/16-ц від 16 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Актабанк» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 78440,35 грн.

Зазначені судові рішення мотивовані тим, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та

положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, й відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник посилається на те, що при постановленні ухвали про заміну стягувача судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм процесуального права та матеріального права, які призвели до постановлення помилкових рішень, адже виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі, а договір про відступлення права вимоги містить іншу суму боргу, яка є значно більшою, та не враховує тих обставин, що судом деякі умови договору визнано недійсними.

Доводи інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням вимог процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у справі №756/913/16-ц частково задоволено позов ПАТ «Актабанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 78440,35 грн. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. встановлено нікчемність підпунктів 2.1.2, 2.1.3 пункту 2.1 статті 2, пунктів 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11 статті 3, підпунктів 4.3.5, 4.3.9 пункту 4.3 статті 4 кредитного договору від 10 жовтня 2013 року та додатку №1 до кредитного договору від 10 жовтня 2013 року в частині обов'язку позичальника ОСОБА_4 щомісячно сплачувати на користь банку щомісячну комісію за супроводження кредиту.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 Визнано недійсними підпункти 2.1.2, 2.1.3 пункту 2.1 статті 2, пункти 3.5, 3.6, 3.8, 3.9, 3.10, 3.11 статті 3, підпункти 4.3.5, 4.3.9 пункту 4.3 статті 4 кредитного договору від 10 жовтня 2013 року та додатку №1 до кредитного договору від 10 жовтня 2013 року в частині обов'язку позичальника ОСОБА_4 щомісячно сплачувати на користь банку щомісячну комісію за супроводження кредиту. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2017 року видано виконавчий лист №2/756/315/17.

23 березня 2018 року між ПАТ «Актабнк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2, відповідно до умов якого ПАТ «Актабанк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржника ОСОБА_4 за кредитним договором від 10 жовтня 2013 року №/Т/973810.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України, та частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року №6-1355/10.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. При цьому суди правильно зауважили, що зобов'язання позичальника перед новим кредитором обмежується зобов'язаннями за договором в розмірі 78440,35 грн, що встановлено рішенням суду і заява про заміну сторони стосується обставин виконання рішення у цій справі та в межах сум, що стягнуті судом.

З огляду на наведене, доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вже були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і їм надана відповідна оцінка.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв