Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/18790/18-ц

провадження № 61-49127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Міністерство охорони здоров'я України,

представник відповідача - Мовіле ОлександрСергійович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний медичний університет імені О. О. Богомольця,

представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А. та касаційні скарги Міністерства охорони здоров'я України і Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на рішення Печерського районного суд м. Києва від 20 вересня 2018 року у складі судді Писанця В. А. та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний медичний університет імені О. О. Богомольця, про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Міністерства охорони здоров'я України від 16 червня 2014 року № 99-о її призначено на посаду ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця. Цього ж дня, 16 червня 2014 року, між нею та Міністерством охорони здоров'я України укладено контракт.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-о її звільнено з посади ректора Національного медичного університету імені О. О.Богомольця на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України за невиконання умов контракту.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки згідно зі статтею 15 Закону України «Про вищу освіту» право на дострокове розірвання контракту з керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту засновник закладу вищої освіти має лише за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування цього закладу вищої освіти. Однак при її звільненні такого звернення не було.

Крім того, будь-яких порушень умов контракту, про які зазначено в наказі про звільнення, вона не допускала, свої трудові обов'язки виконувала чесно і сумлінно.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним і скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-о «Про звільнення ОСОБА_1.»; поновити її на посаді ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця з 17 квітня 2018 року; стягнути з Національного медичного університету імені О. О. Богомольця середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 квітня 2018 року по день ухвалення судом рішення. Також вказувала, що внаслідок незаконного звільнення їй завдано моральну шкоду, на відшкодування якої просила стягнути з Міністерства охорони здоров'я України 10 000,00 грн.

У квітні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Заява мотивована тим, що існує реальна загроза того, що Міністерство охорони здоров'я України у зв'язку із достроковим розірванням контракту із ОСОБА_1 як ректором Національного медичного університету імені О. О. Богомольця оголосить конкурс на заміщення посади ректора університету. Проведення конкурсу може ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів ОСОБА_1

У червні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, та проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Заява мотивована тим, що незважаючи на встановлену ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року заборону на оголошення конкурсу, Міністерством охорони здоров'я України було оголошено конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця. Ці дії відповідача можуть заподіяти шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 У разі укладення Міністерством охорони здоров'я України контракту з новим ректором Національного медичного університету імені О.О. Богомольцядля відновлення прав ОСОБА_1 необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки предметом спору у цій справі є оскарження правомірності дострокового розірвання трудового договору і звільнення з посади ректора вищого навчального закладу, то невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, а також ефективний захист і поновлення оспорюваних прав, за захистом яких вона звернулася.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Міністерству охорони здоров'я України вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, і проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки предметом спору у цій справі є оскарження правомірності дострокового розірвання трудового договору і звільнення з посади ректора вищого навчального закладу, то невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, та проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, а також ефективний захист і поновлення оспорюваних прав, за захистом яких вона звернулася.

Рішенням Печерського районного суд м. Києва від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-о «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця з 17 квітня 2018 року.

Стягнуто з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 881,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у статті 15 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що засновник закладу вищої освіти або уповноважений ним орган за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту. Оскільки відповідачем не надано суду доказів звернення конференції трудового колективу Національного медичного університету імені О. О. Богомольця до Міністерства охорони здоров'я України про дострокове розірвання контракту з керівником вищого навчального закладу, то позивача було звільнено з порушенням процедури, встановленої Законом України «Про вищу освіту».

Крім того, відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав належних і допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем умов контракту, про які було зазначено в оскаржуваному наказі про її звільнення.

Оскільки позивача було звільнено із займаної посади з порушенням вимог трудового законодавства, а також законодавства України про вищу освіту, то вона згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України підлягає поновленню на посаді ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця. Крім того, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану незаконним звільненням.

Підстав для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає, оскільки Національний медичний університет імені О. О. Богомольця, який відповідальний за нарахування позивачу заробітної плати, залучений до участі у справі як третя особа, а не як відповідач.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційні скарги Міністерства охорони здоров'я України задоволено.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року скасовано і постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову від 17 квітня 2018 року відмовлено.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року скасовано і постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову від 7 червня 2018 року відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Міністерство охорони здоров'я України є органом, який здійснює функції засновника Національного медичного університету імені О. О. Богомольця. Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» оголошення і проведення конкурсу на заміщення посади керівника закладу вищої освіти належить до дискреційних повноважень засновника. При цьому положення частини третьої статті 42 вказаного Закону передбачають обов'язок засновника оголосити і провести конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти протягом тижня з дня утворення вакансії у разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу, та проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О.Богомольця є порушенням вимог Закону України «Про вищу освіту».

Крім того, КЗпП України передбачено, що працівник, якого було незаконно звільнено, має бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо, то такий працівник підлягає звільненню у порядку, визначеному трудовим законодавством.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційні скарги Міністерства охорони здоров'я України і ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства України та вимог Закону України «Про вищу освіту», що підтверджено належними і допустимими доказами, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення позивача на роботі на посаді ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Також суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи, вимогам закону та принципам розумності і справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасувати і залишити в силі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року і від 13 червня 2018 року про забезпечення позову

У касаційній скарзі Міністерство охорони здоров'я України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Печерського районного суд м. Києва від 20 вересня 2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У касаційній скарзі Національний медичний університет імені О. О.Богомольця, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Печерського районного суд м. Києва від 20 вересня 2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 08 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Міністерства охорони здоров'я Україниі надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Національного медичного університету імені О. О. Богомольця і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний медичний університет імені О. О. Богомольця, про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно скасував ухвали суду першої інстанції і відмовив у задоволенні заяв про забезпечення позову, оскільки на момент постановлення цих ухвал місцевим судом існувала реальна загроза того, що Міністерство охорони здоров'я України у зв'язку з достроковим розірванням контракту з ОСОБА_1 як ректором Національного медичного університету імені О. О. Богомольця оголосить конкурс на заміщення вакантної посади в цьому вищому навчальному закладі та за наслідком конкурс укладе контракт з іншою особою. При цьому положення статті 42 Закону України «Про вищу освіту», на яку посилався апеляційний суд, не можуть скасовувати положення процесуального законодавства про застосування заходів забезпечення позову, оскільки дія цих заходів має тимчасовий характер і в цьому випадку є виправданою.

Касаційна скарга представника Міністерства охорони здоров'я України мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, безпідставно керувався положеннями статті 15 Закону України «Про вищу освіту», якою передбачено, що засновник закладу вищої освіти або уповноважений ним орган достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти. У той час, як статтею 42 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що керівник закладу вищої освіти може бути звільнений з посади засновником, тобто без подання вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти.

Крім того, судами попередніх інстанцій не повно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, недотримання позивачем вимог пунктів 2.1.8, 3.12, 3.15, 3.31, що стало підставою для її звільнення відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України за невиконання умов контракту. Вказані обставини підтверджені відповідачем належними і допустимими доказами.

Касаційна скарга Національного медичного університету імені О. О. Богомольця мотивована тим, що судом першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не враховані спеціальні норми Закону України «Про вищу освіту» щодо порядку звільнення керівника вищого навчального закладу, зокрема положення статті 42 цього Закону, якою передбачена можливість звільнення засновником або уповноваженим ним органом керівника вищого навчального закладу як за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування, так і без такого подання. При цьому, рішення про відкликання керівника конференцією трудового колективу вищого навчального закладу є самостійною підставою для звільнення керівника.

Крім того, суди у порушення вимог статей 89, 265 ЦПК України не надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року представник Національного медичного університету імені О. О. Богомольця - ОСОБА_6 подала відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду немає, оскільки суд обґрунтовано вважав, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу, та проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, є порушенням вимог Закону України «Про вищу освіту». Крім того, у випадку задоволення позову ОСОБА_1 їй не доведеться вчиняти додаткових зусиль для поновлення її прав та інтересів.

У лютому, березні 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано відзиви на касаційні скарги Національного медичного університету імені О. О. Богомольця і Міністерства охорони здоров'я України, в яких зазначено, що доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи і часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 16 червня 2014 року № 99-о ОСОБА_1 призначено на посаду ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

16 червня 2014 року між ОСОБА_1 і Міністерством охорони здоров'я України укладено контракт, за умовами якого керівник здійснює керівництво закладом на підставі повноважень, викладених у контракті, відповідно до законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства охорони здоров'я України, статуту закладу та цього контракту. Цей контракт діє з 16 червня 2014 року до 16 червня 2021 року.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-о ОСОБА_1 звільнено з посади ректора Національного медичного університету імені О. О.Богомольця на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України за невиконання умов контракту (підпунктів 2.1.8, 2.1.13 пункту 2.1, пунктів 3.12, 3.15, 3.17, 3.22, 3.31, 3.35, 3.37).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, Міністерства охорони здоров'я України та Національного медичного університету імені О. О. Богомольця підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Частиною другою цієї статті визначена можливість суду застосувати кілька видів забезпечення позову.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина шоста статті 153 ЦПК України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом установлено, що Міністерство охорони здоров'я України є органом, який здійснює функції засновника Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти визначені Законом України «Про вищу освіту».

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

З указаного вбачається, що оголошення і проведення конкурсу на заміщення вакантної посади керівника закладу вищої освіти належить до дискреційних повноважень засновника. При цьому, положеннями частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» визначений обов'язок засновника оголосити і провести конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти протягом тижня з дня утворення вакансії у разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу, та проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О.Богомольця є порушенням вимог Закону України «Про вищу освіту».

Відмовляючи у задоволенні заяв представника позивача про забезпечення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що положеннями КЗпП України передбачено, що працівник, якого було незаконно звільнено, повинен бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо, то такий працівник підлягає звільненню у порядку, визначеному трудовим законодавством.

Доводи касаційної скарги про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову співмірні із заявленими вимогами є безпідставними, оскільки представником позивача не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству охорони здоров'я України оголошувати конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення конкурсу, та проводити конкурс на заміщення посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця для забезпечення поновлення її прав у разі задоволення позову. Крім того, порядок відновлення трудових прав ОСОБА_1, у разі ухвалення судом рішення про поновлення її на роботі, визначено КЗпП України.

Щодо доводів касаційних скарг Міністерства охорони здоров'я України та Національного медичного університету імені О.О. Богомольця

У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про вищу освіту» управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема, галузевими державними органами, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти.

Відповідно до пункту 4 розділу І статуту Національного медичного університету імені О.О. Богомольця університет знаходиться в управлінні Міністерства охорони здоров'я України.

Державні органи, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти, зокрема, безпосередньо або через уповноважений ними орган реалізують права та обов'язки засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів вищої освіти, що належать до сфери їх управління (частина друга статті 13 Закону України «Про вищу освіту»).

Засновник закладу вищої освіти або уповноважений ним орган за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту (частина друга статті 15 Закону України «Про вищу освіту»).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 розділу ІІІ статуту Національного медичного університету імені О. О. Богомольця Міністерство охорони здоров'я України за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування університету достроково розриває контракт з ректором університету з підстав, визначених законодавством про працю чи за порушення цього статуту та умов контракту.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти є загальні збори (конференція) трудового колективу, включаючи виборних представників з числа студентів (курсантів).

Згідно з пунктом 1 розділу VІ статуту Національного медичного університету імені О.О. Богомольця вищим колегіальним органом громадського самоврядування університету є конференція трудового колективу, включаючи виборних представників з числа студентів.

Діяльність закладу вищої освіти провадиться на принципах, зокрема: автономії та самоврядування; розмежування прав, повноважень і відповідальності засновника (засновників), державних органів та органів місцевого самоврядування, до сфери управління яких належить заклад вищої освіти, органів управління закладу вищої освіти та його структурних підрозділів (частина перша статті 32 Закону України «Про вищу освіту»).

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що автономія закладу вищої освіти - самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом.

Права закладу вищої освіти, що визначають його автономію, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені іншими законами чи нормативно-правовими актами (частина третя статті 2 Закону України «Про вищу освіту»).

Конференція трудового колективу Національного медичного університету імені О. О. Богомольця з поданням щодо дострокового розірвання контракту із ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України не зверталася.

Доводи касаційних скарг Міністерства охорони здоров'я України і Національного медичного університету імені О. О. Богомольця про неврахування судами положень статті 42 Закону України «Про вищу освіту» є безпідставними, оскільки суди надали цим доводам належну оцінку.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

У пункті 1 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-о «Про звільнення ОСОБА_1.» зазначено, що ОСОБА_1 було звільнено з посади ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, за невиконання умов контракту, а саме підпунктів 2.1.8, 2.1.13 пункту 2.1, пунктів 3.12, 3.15, 3.17, 3.22, 3.31, 3.35, 3.37.

Вказаними пунктами контракту, укладеного між ОСОБА_1 і Міністерством охорони здоров'я України, визначено, що:

- керівник закладу призначає та звільняє з посади проректорів (заступників керівника), директорів інститутів, та головного бухгалтера за погодженням з Міністерством охорони здоров'я України(підпункт 2.1.8 пункту 2.1);

- керівник закладу разом з профспілковими організаціями подає на затвердження вищому органу громадського самоврядування навчального закладу правила внутрішнього розпорядку та колективний договір і після прийняття рішення органом громадського самоврядування підписує його за погодженням з Міністерством охорони здоров'я України(підпункт 2.1.13 пункту 2.1);

- керівник зобов'язаний забезпечити цільове та ефективне використання коштів загального та спеціального фондів (пункт 3.12);

- керівник зобов'язаний забезпечити організацію ефективної системи внутрішнього контролю за фінансовою та господарською діяльністю з урахуванням положень Бюджетного кодексу України та інших нормативно-правових актів; вимог цілеспрямованого і економічного управління функціями кожного структурного підрозділу, правильного розмежування функціональних обов'язків; правил бухгалтерського обліку та контролю щодо активів, пасивів, доходів і видатків закладу (пункт 3.15);

- керівник зобов'язаний забезпечити захист інтересів закладу, держави (пункт 3.17);

- керівник зобов'язаний забезпечити дотримання законодавства, активне використання засобів удосконалення управління, зміцнення договірної, трудової дисципліни, фінансового стану закладу (пункт 3.22);

- керівник зобов'язаний забезпечити діяльність закладу відповідно до статуту та вимог законодавства (пункт 3.31);

- керівник зобов'язаний забезпечити укладання колективного договору за погодженням із Міністерством охорони здоров'я Українита виконання його вимог (пункт 3.35);

- керівник повинен дотримуватися граничних сум витрат на придбання автомобілів, меблів, іншого обладнання, устаткування, мобільних телефонів, комп'ютерів, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року № 1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», зокрема: установити, що підставою для розгляду питання про відповідність займаній посаді керівників або розірвання контракту з керівниками суб'єктів господарювання державного сектору економіки є недотримання ними фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог органів, яким надано право здійснення фінансового контролю (пункт 3.37).

З указаного вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця є невиконання загальних пунктів контракту, які регулюють широке коло повноважень керівника вищого навчального закладу. При цьому відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у діях позивача порушень вищевказаних пунктів контракту.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідач і третя особа не надали. При цьому суд касаційної інстанції не приймає до уваги докази, які не були предметом дослідження судами. Крім того, у статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Встановивши, що позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства, а також законодавства України про вищу освіту, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету імені О. О. Богомольця.

Також колегія суддів погоджується із висновком судів про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, розмір якої відповідає вимогам розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Касаційні скарги Міністерства охорони здоров'я України і Національного медичного університету імені О. О. Богомольця залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суд м. Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк