Головуючий у 1-й інстанції Курбанова Н.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Принцевської В.П.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року про залишення заяви без розгляду у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Маріупольська міська рада, про встановлення факту прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 953 від 15 листопада 1991 року, зареєстрованого в БТІ 15 листопада 1991 року за № 34759. Він, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину після своєї матері і вступив у володіння зазначеним спадковим майном, одразу переїхав до спадкового будинку, де постійно мешкає до цього часу. У 2001 році звернувся до Державної нотаріальної контори Приморського району м.Маріуполя, де йому роз`яснили, якщо він мешкає за тією ж адресою, де жили його батьки, за видачею свідоцтва про право на спадщину він може звернутися у будь-який час, без прив`язки до якогось строку. Проте, коли звернувся до приватного нотаріуса Лушкіної О.В., йому було усно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що він не надав документів, які необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління та володіння спадковим майном. У зв`язку з чим вимушений звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду заяву про встановлення факту прийняття спадщини суд виходив з того, що у даній справі вбачається спір про право, який виник зі спадкових правовідносин.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що залишення заяви без розгляду є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд через надмірно формальний підхід суду до розгляду справи. А також, ст.1 Протоколу до Конвенції щодо права мирно володіти своїм майном.

Заявником у справі надані докази мирного володіння майном протягом практично 20 років, оскільки, на виконання ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері ще у 2000 році, що виразилось у фактичному вступі в управління та володіння спадковим майном.

Висновок суду про те, що у даній справі наявний спір про право є надуманим та не обґрунтованим, адже заінтересованою стороною не надано жодного доказу щодо спору про право.

Посилання на п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» є помилковим, оскільки спадщина після смерті матері заявника відкрилась у 2000 році і була прийнята заявником у тому ж році під час дії Цивільного кодексу Української PCP. Для отримання спадщини ОСОБА_1 повинен довести фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, як це передбачено положенням Цивільного кодексу Української PCP, а не факт постійного проживання зі спадкодавцем, як це передбачено Цивільним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Заявник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, зав про відкладення розгляду суду не надав.

Представник Маріупольської міської ради Карацюба В.Л., діючий на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити у повному обсязі.

Враховуючи вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй на праві власності нерухоме майно, буд. АДРЕСА_1 (а.с.8, 9-13).

Згідно відповіді Другої Маріупольської державної нотаріальної контори №148/01-16 від 26 січня 2019 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру №54885472 від 25 січня 2019 року вбачається, що спадкова справа до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с.42,43).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Лушкіної О.В. Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області №634/01-16 від 02 листопада 2018 року, ОСОБА_1 надані роз`яснення, що у зв`язку з тим, що заявник стверджує, що на момент смерті спадкодавця він проживав разом з ним та вважається таким, що фактично прийняв спадщину, йому необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем (а.с.45).

Згідно частини 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення або вирішення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, за змістом роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до положень ч.6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Колегія суддів зауважує, що метою встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначив необхідність в подальшому прийняття спадщини після смерті матері.

Маріупольська міська рада, заперечуючи проти заяви, заявила про наявність спірних правовідносин (а.с.23-24).

Заявник ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 , заявив про фактичне прийняття спадщини шляхом вселення у 2000 році до спадкового будинку і проживання в ньому до цього часу.

З огляду на викладене, в даному випадку об`єктивно вбачається наявність спору про право на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , між ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою, яка у разі неприйняття спадщини, зобов`язана вирішити питання про визнання її відумерлою відповідно до положень ч.1 ст.1277 ЦК України.

Таким чином, факт, який просить встановити заявник, не може бути встановлений в порядку окремого провадження, а ОСОБА_1 з відповідним вимогами слід звернутися до суду шляхом пред`явлення позову, при розгляді якого судом має бути дана оцінка зазначеним заявником обставинам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

В.П. Принцевська