Справа № 2-а-4346/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла до суду зазначена позовна.

В останній редакції уточнених позовних вимог позивач просить: стягнути з відповідача грошове забезпечення - 163179,05 грн., компенсацію втрати частини доходів на грошове забезпечення за 2010 - 2019 р. - 473219,25 грн., одноразову грошову допомогу - 96005,97 грн., компенсацію втрати частини доходів на суму одноразової грошової допомоги - 278417,32 грн. за 2010- 2019 р., оплату за проведення експертиз - 9200 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2011 року провадження у справі відкрито (суддя Декаленко В.С. ).

17 квітня 2012 року по справі призначено судово-бухгалтерську експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено.

Ухвалою від 16 липня 2012 року відновлено провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

21 грудня 2013 року по справі призначено повторну судово-бухгалтерську експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи - зупинено.

27 жовтня 2014 відновлено провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

При цьому, первісний відповідач - Державного департаменту України з питань виконання покарань, з огляду на ліквідацію - був замінений належним відповідачем - Міністерством юстиції України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2017 р. головуючого суддю визначено по справі Супрун Г.С.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2018 р. головуючого суддю визначено по справі Ларіонову Н.М.

Відповідно до п.10 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України (2017 р.) справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні на обговорення учасників поставлено питання про передачу справи за підсудністю до Окружного адміністративного суду м.Києва в зв`язку з непідсудністю вищевказаного позову Подільському районному суду м.Києва як адміністративному суду.

В судовому засіданні позивач висловив свою позицію, покладаючись на розсуд суду.

Представник відповідача вважала за необхідне передати вищевказану справу на розгляд до належного суду, оскільки позов ОСОБА_1 не належав і не належить до юрисдикції місцевих загальних судів як адміністративних.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Згідно ст.1 КАС України (2017 р.), що діє на час розгляду справи, визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України (20017 р.) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ст.8 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, але за умови, що ця справа відноситься до юрисдикції цього суду, віднесеної процесуальним законом.

Підсудність - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між адміністративними судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції. Призначення предметної підсудності полягає в тому, щоб розподілити всю сукупність адміністративних справ між окремими ланками судової системи, тобто така підсудність розмежовує судову компетенцію по вертикалі. Визначити предметну підсудність - означає встановити, суд якої з ланок судової системи (місцевий суд, окружний, апеляційний суд, Верховний суд) повинен вирішувати як суд першої інстанції конкретну адміністративну справу.

У статті 18 КАС України визначається предметна підсудність справ місцевим загальним, окружним адміністративним судам та Вищому адміністративному суду.

Відповідно ч.1 ст.18 КАС України (2004 р.), що діяла на час звернення позивача до суду, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті; 6) адміністративні справи щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;

продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України; затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; 7) адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб), крім судових рішень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 КАС України (2004 р.) Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: 1) однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Отже, враховуючи ту обставину, що відповідачем по справі виступав Державний департамент України з питань виконання покарань, який є органом державної влади, оскільки наділений юридично визначеними державно-владними повноваженнями та необхідними засобами і механізмами для виконання функцій і завдань держави, і не є органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, а спір не стосується соціальних виплат, то даний спір на час відкриття провадження був підсудним Окружному адміністративному суду м.Києва відповідно до ч.2 ст.18 КАС України.

Крім того, з 15.12.2017 р. набув чинності КАС України (2017 р.), ст.20 ч.1 якого містить вичерпний перелік справ, які підсудні місцем загальним судам як адміністративним, та також не відносить вищевказаний спір до предметною юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного.

Отже, слід дійти висновку про те, що вказані вимоги позивача до Міністерства юстиції України підсудні окружному адміністративному суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Суд також зазначає, що за усталеною практикою ЄСПЛ розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Крім того, недотримання правил юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.318 ч.1 КАС України).

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства варто зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється, зокрема, і розгляд справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.2 ч.1 ст.29 КАС України).

Таким чином, беручи до уваги, що інститут предметної юрисдикції розмежовує компетенцію адміністративних судів, суддя приходить до висновку, що справа не може бути розглянута Подільським районним судом м. Києва, а тому підлягає передачі на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва, до предметної юрисдикції якого належить вищевказаний позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.20, 29, 241-243, 248, п.15.5 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України КАС України, -

У X В А Л И В:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди - передати за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалу може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

СуддяН. М. Ларіонова