Номер провадження: 22-ц/813/1008/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6, третя особа: Київська районна адміністрація

про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з вищезазначеними позовними вимогами. В обґрунтування зазначав, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року у цивільній справі №520/11263/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0GL00492305, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 від 01 липня 2005 року, в розмірі 32932 (тридцять дві тисячі дев'ятсот тридцять два) долари 96 центів США, що еквівалентно 710693 гривні 28 копійок звернено стягнення на квартиру загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.

Договором іпотеки, укладеним між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація відповідачів в квартирі що знаходиться в іпотеці є порушенням умов договору . З цих підстав відповідачі, що зареєстровані у житловому приміщенні з порушенням умов законодавства, підлягають виселенню з квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2017 року у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6, третя особа: Київська районна адміністрація про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ЦПК Україн6и судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те що письмове повідомлення відповідачів про їх виселення не є обов'язковою умовою при звернені до суду про їх виселення так як звернення стягнення на предмет іпотеку є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Посилаючись на те, що районний суд невірно встановив дійсні обставини по справі, невірно витлумачив та застосував норми матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

-позовні вимоги в частині визнання дій ОСОБА_3 неправомірними

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині визнання дій ОСОБА_3 неправомірними щодо реєстрації у предметі іпотеки, ОСОБА_4 ,ОСОБА_5,ОСОБА_6 районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі після укладення договору іпотеки, так як в довідці зазначено, що вони зареєстровані в 2005 році. Одночасно суд першої інстанції, що реєстрація відповідачів та малолітньої дитини в іпотечній квартирі в супереч умовам договору іпотеки не може бути законною підставою для їх виселення та зняття з реєстраційного обліку ? так як в разі істотного порушення однією із сторін умов договору інша сторона має право вимагати його зміни або розірвання. Суд першої інстанції зазначив що обов'язок реєстрації громадян за місцем свого проживання передбачений законом та не може бути обмежений чи змінений цивільно-правовими угодами Тому підстави для визнання дії відповідачки ОСОБА_3 щодо реєстрації місця проживання у належній їй квартирі, яка є предметом іпотеки, в тому числі свого батька ОСОБА_4, доньки - ОСОБА_5 та онука - малолітнього ОСОБА_6, неправомірними та такими, що вчинені з порушення умов законодавства, відсутні.

Судова колегія не може погодитись з висновком районного суду , що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі після укладення договору іпотеки з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ІІриватБанк» та ОСОБА_3 01.07.2005 уклали кредитний договір МЮОН0ОТ00492305 .

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати кредит у вигляд кредитної лінії у розмірі 19457,00 [Долар США] строком до 01.07.2020 р., а відповідач - зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 04.07.2005 р. сторони уклали договір іпотеки .

Відповідно до п.16 іпотечного договору сторони узгодили, що іпотекодавець має право користуватися предметом іпотеки виключно за його цільовим призначенням( а.с.7-8)

Місцем проживання фізичної особи згідно ст.29 ЦК України є житловий будинок,квартира,інше приміщення, придатне для проживання в ньому , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до Положення Закону України « Про свободу пересування і вільний вибір місяця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., який регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні визначається порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Під місцем перебування розуміється адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 місяців на рік. Під місцем проживання цей Закон визначає адміністратив- но-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік (ст. З Закону).

В силу ст.6 зазначеного Закону громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання

В матеріалах справи наявна довідка щодо реєстрації відповідачів з 19.10.2005 року( а.с.22-24).

Виходячи з того, що іпотечний договір укладено 04 липня 2005 року, а відповідачі зареєстровані в іпотечній квартирі 19.10.2005 року, висновок районного суду щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження, що відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі після укладення договору іпотеки, так як в довідці зазначено, що вони зареєстровані в 2005 році не відповідають обставинам по справі.

Проте, сторони п.16 іпотечного договору сторони узгодили, що іпотекодавець має право користуватися предметом іпотеки виключно за його цільовим призначенням вимоги щодо неправомірності реєстрації відповідачів не узгоджується з умовами договору та Законом України України « Про свободу пересування і вільний вибір місяця проживання в Україні» котрий зобов'язує протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Виходячи з того, що іпотечна квартира являлась постійним місцем проживання відповідачів, підстав для визнавати дії ОСОБА_3 щодо реєстрації у предметі іпотеки, ОСОБА_4 ,ОСОБА_5,ОСОБА_6 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавча судова колегія не вбачає.

Посилання на обмеження дій відповідачки щодо реєстрації в іпотечному майні не приймається до уваги так як суперечить вимогам закону.

ВИМОГИ ЩОДО ВИСЕЛЕННЯ:

Відмовляючи у виселенні відповідачів, районний суд виходив з відсутності банком повідомлення про необхідність виселення, а відтак відсутнє виконання припису, встановлених частиною 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та частиною 3 ст.109 ЖК України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» були задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0GL00492305, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 від 01 липня 2005 року, в розмірі 32932 (тридцять дві тисячі дев'ятсот тридцять два) долари 96 центів США, що еквівалентно 710693 гривні 28 копійок (на день проголошення рішення) було звернуто стягнення на квартиру загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в частині виселення у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки призупинено до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 було відмовлено.

З матеріалах справи наявна копія довідки про склад сім'ї та реєстрацію №1172 від 22 вересня 2015 року з якої вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) з 2005 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6, якого також було зареєстровано у зазначеній квартирі у 2012 році.

Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов:

-якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення банком та отримання відповідачами письмової вимоги щодо їх виселення.

З врахуванням зазначеного, судова колегія приходить до висновку. Що в цій частині рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не має.

З врахуванням вимог ст.376 ЦПК України судова колегія змінює рішення суду першої інстанції в частині мотивування підстав відмови в позовних вимог про визнання дій ОСОБА_3 неправомірними щодо реєстрації у предметі іпотеки, ОСОБА_4 ,ОСОБА_5,ОСОБА_6 , а у вимогах щодо їх виселення в силу ст..375 ЦПК України-залишає без змін.

Керуючись ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року змінити в частині мотивування підстав відмови в позовній заяві.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 12.04.2019 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра