ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 742/3000/17

провадження № 61-10871 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Територіальна громада в особі Сухополов'янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, Прилуцька районна державна адміністрація Чернігівської області, Управління Держгеокадастру в Прилуцькому районі Чернігівської області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року в складі судді Зарічної Л. А. та на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2017 року в складі колегії суддів Висоцької Н. В. Бобрової І. О., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом до Територіальної громади в особі Сухополов»янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області, Управління Держгеокадастру в Прилуцькому районі Чернігівської області, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що є дочкою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також є її спадкоємцем першої черги за законом.

У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що мають право на отримання земельної частки (пай) КСП «Жовтень» ОСОБА_6 відсутня.

ОСОБА_4 звернулася до Прилуцької державної районної адміністрації з заявою про видачу сертифіката на земельну частку (пай), однак їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю в ОСОБА_6 права на земельну частку (пай).

Позивач уважає, що її мати помилково не була включена до вказаного списку, однак мала право на отримання земельної частки (паю) КСП «Жовтень», а тому ОСОБА_4 як її дочка має право на відповідну земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець на час видачі КСП «Жовтень» Деравжного акта на право колективної власності на землю була членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, а тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 січня 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року дану касаційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору або надання документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання вказаної ухвали ОСОБА_4 подала до Верховного Суду документи, що підтверджують наявність передбачених пунктом 8 частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_6 працювала в КСП «Жовтень», а тому мала право на земельну частку (пай) у цьому підприємстві, в зв'зку з чим ОСОБА_4 також має право на отримання відповідної земельної частки (паю).

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також є її спадкоємцем першої черги за законом.

Із січня 1975 року по грудень 1985 року ОСОБА_6 працювала в КСП «Жовтень».

У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що мають право на отримання земельної частки (пай) КСП «Жовтень» ОСОБА_6 відсутня.

Листом Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області повідомлено про відсутність документального підтвердження того, що ОСОБА_6 була членом КСП «Жовтень» Сухополов'янської сільської ради.

У матеріалах справи відсутні докази на підтверджння того факту, що спадкодавець була членом КСП «Жовтень» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю та мала право на відповідну земельну частку (пай).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Частиною дев'ятою статті 5 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (абзац другий частини першої, частина друга статті 58 ЦПК України редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій).

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України в цій редакції обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України в указаній редакції встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки ОСОБА_4 не надала судам першої та апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що на момент видачі КСП «Жовтень» Державного акта про право колективної власності на землю ОСОБА_6 була членом цього сільськогосподарського підприємства та мала право на отримання відповідної земельної частки (паю), а тому право на відповідну земельну частку (пай) до складу спадщини не входить.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішеннь - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат