Єдиний унікальний номер 226/2709/18 Номер провадження 22-ц/804/695/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 226/2709/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтобудівельна компанія" про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом у звязку з нещасним випадком на виробництві, з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтобудівельна компанія" на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року у складі судді Рибкіна О.А., -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтобудівельна компанія" (далі ТОВ "Шахтобудівельна компанія") про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом у звязку з нещасним випадком на виробництві,.

Зазначав, що з 02 вересня 2017 року по 22 грудня 2017 року перебував у трудових відносинах з ТОВ "Шахтобудівельна компанія", працював горноробочим підземним з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем у шахті. 02 вересня 2017 року при виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок: з висоти приблизно 0,6 - 1,3 метра на нього впала та придавила насосна станція вагою в декілька тонн, внаслідок чого він отримав тупу травму живота з відривом 3,5 метрів тонкої кишки від кореня брохи, кровотечу в черевину, закритий двобічний перелом лонних та седаліщних кісток тазу без зміщення, комбінований травматичний шок 2-3 ступеня, множинні забої та садна тулуба, ніг, рвану рану калитки, спайкову хворобу.

Висновком МСЕК від 21 грудня 2017 року йому встановлена 2 група інвалідності та стійка втрата працездатності - 70 відсотків.

За станом здоровя його звільнено за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Після встановлення стійкої втрати працездатності і групи інвалідності йому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві призначені страхові виплати: втрачений заробіток, одноразова допомога.

Посилаючись на те, що внаслідок нещасного випадку на виробництві у звязку із порушенням його права на належні, безпечні і здорові умови праці йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у його фізичних стражданнях, а саме, фізичному болю, який він відчував внаслідок нещасного випадку, пережитому комбінованому травматичному шоці 2-3 ст., в тому, що його лікування не дає повного одужання, а лише тимчасове незначне полегшення, до теперішнього часу він зазнає фізичний біль та страждання; у звязку з трудовим каліцтвом він не має можливості працювати у шахті, іншої професії або спеціальності не має, що вимагає він нього додаткових зусиль для організації його життя, оскільки на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей (ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1), яких він, як батько, зобовязаний утримувати до повноліття, допомогти їм отримати освіту, просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень (а.с. 1 - 3).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Шахтобудівельна компанія" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 35 000 гривень та на користь держави судовий збір у сумі 493 гривні 36 коп. (а.с. 78 - 80).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу завдана моральна шкода, яку оцінив у 35 000 гривень (а.с. 78 - 80).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи з метою визначення можливого розміру грошової компенсації за завдану моральну шкоду, чим порушив норми процесуального права, а саме такі основні засади цивільного судочинства, як змагальність сторін, диспозитивність, верховенство права, що призвело до порушення його права на справедливий суд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відмову у призначенні експертизи суд мотивував тим, що для встановлення судом факту заподіяння моральної шкоди спеціальних знань у іншій сфері, ніж право, не потрібно, питання щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди є компетенцією суду, а не експертизи. Суд не врахував, що без спеціальних знань та навичок в області психології (психіатрії) суд не може встановити характер, глибину, тривалість моральної шкоди, завданої в конкретному випадку, конкретній людині та оцінити можливий розмір грошової компенсації за пережиті страждання. Тільки фахівець в області психології (психіатрії), який володіє спеціальними знаннями та навичками, може більш-менш правильно визначити характер, глибину, тривалість моральної шкоди, завданої йому трудовим каліцтвом та оцінити можливий розмір грошової компенсації за пережиті ним страждання (а.с. 91 - 94).

Відповідач - ТОВ "Шахтобудівельна компанія" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 18 889 гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником відповідача головуючому судді у суді першої інстанції був заявлений відвід, який хоча і не було задоволено, але підстави з яких його було заявлено створюють сумніви щодо неупередженості судді щодо визначення завищеного розміру морального відшкодування.

Так, представник відповідача з'явився до суду та у призначений час, а саме о 9.30 год. 13 листопада 2018 року увійшов до кабінету судді у судове засідання, де знаходився якийсь невідомий йому чоловік. Головуючий попросив почекати поза зали засідання і він вийшов. Приблизно через 10 - 15 хвилин із зали засідання вийшов невідомий йому чоловік та вони разом чекали судового засідання приблизно 10 - 15 хвилин. Десь о 10.00 год. секретар суду запросила їх у судове засідання у даній справі. У судове засідання представник відповідача зайшов першим та звернув увагу на те, що на столі знаходяться якісь речі, а саме папка (шкіряна) чорного кольору та поряд з нею документи з позовом позивача по даній справі. За представником відповідача слідом до кабінету (зали суду) зайшов той самий невідомий йому чоловік, який у призначений час розгляду справи знаходився у кабінеті судді, він розмістився разом зі своєю папкою та позовною заявою позивача, це був адвокат позивача. На переконання представника відповідача, залишення речей, документів, папок у залі суду не припустимо, створює підозри, провокує суд і сторони, тим більш якщо це зроблено досвідченим адвокатом. Неприпустимо також і знаходження у залі суду у призначений час лише однієї сторони по справі, в той час коли інша сторона, прибувши у призначений час, залишена чекати за дверима. Саме цими обставинами був обумовлений відвід головуючому судді.

А подальше рішення суду з завищеним розміром відшкодування позивачу, якому втрата працездатності встановлена лише до 01 січня 2019 року, тільки підтвердило упередженість суду щодо визначення завищеного розміру відшкодування з необгрунтованих достатньо міркувань.

Судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а саме, статті 153, 2371 КЗпП України, стаття 22 Закону України "Про охорону праці".

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що стійку втрату працездатності позивачу встановлено до 01 січня 2019 року, тобто стан його здоровя з часом поліпшиться. Позивач отримує від Фонду соціального страхування щомісячні страхові виплати, отримав одноразову допомогу відповідно до відсотку втрати професійної працездатності.

Враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має суто умовний вираз, відповідач визнав їх у розмірі двомісячного заробітку позивача, що складає 18 889 гривень.

Відповідач не порушував приписи статті 153 КЗпП України, створив повністю безпечні умови праці і інших доказів, які б спростували зазначене, не було надано і судом не досліджувалось.

Відповідно до пункту 10 акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н- 1) від 22.09.2017 року комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку дійшла висновку про те, що позивач також винен унещасному випадку. Позивач такий висновок комісії щодо винних осіб відповідно до статті 22 Закону України "Про охорону праці" не оскаржив.

Суд на зазначене уваги не звернув, не врахував, що позивачу була надана матеріальна допомога. Позивач також винен у нещасному випадку, тобто сам порушив свої права, що призвело до нещасного випадку, відповідно, розмір відшкодування необхідно значно зменшувати (а.с. 86 - 88).

Копію апеляційної скарги позивача відповідач отримав 29 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 112).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідач ТОВ "Шахтобудівельна компанія" просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, задовольнити апеляційну скаргу відповідача та скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року, ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 18 889 гривень.

Зазначає, що відповідач визнає наявність моральних страждань, завданих позивачу, а розмір моральних страждань має суто умовний характер.

Доводи апеляційної скарги позивача не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В матеріалах справи міститься висновок МСЕК про встановлення позивачу втрати працездатності лише до 01 січня 2019 року. Подавши апеляційну скаргу 04 січня 2019 року, позивач не зазначив та не надав доказів того, що у теперішній час у нього наявна втрата працездатності (а.с. 110).

Копію апеляційної скарги відповідача ТОВ "Шахтобудівельна компанія" позивач отримав 31 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 107).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду 15 травня 2019 року сторони не з'явились. Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 15 травня 2019 року сторонами отримані: позивачем - 30 квітня 2019 року, відповідачем - 02 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 140, а.с. 141).

Сторони апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 15 травня 2019 року не повідомили і відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України вважається, що вони не з'явились у судове засідання без поважних причин.

Раніше, у апеляційній скарзі, позивач просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 91 - 94).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача також просив розглянути справу у відсутність представника відповідача (а.с. 110).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу 15 травня 2019 року у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача - ТОВ "Шахтобудівельна компанія" задоволенню не підлягають.

До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував з Товариством з обмеженою відповідальністю "Шахтобудівельна компанія" в трудових відносинах з 02 серпня 2017 року по 22 грудня 2017 року, працював горноробочим з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. Наказом № 4223-к від 22.12.2017 року звільнений 22 грудня 2017 року за пунктом 2 статті 40 КЗпП України за станом здоров'я, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 11 - 18).

02 вересня 2017 року з позивачем під час виконання трудових обовязків стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав поєднану травму (стискання): тупа травма живота з відривом 3,5 метрів тонкої кишки від кореня брохи, кровотеча в черевину, закритий двобічний перелом лонних та седаліщних кісток тазу без зміщення, комбінований травматичний шок 2-3 ст., множинні забої та садни тулуба, ніг, рвана рана калитки, спайкова хвороба, що підтверджується актом № 10 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (форма Н-1), та актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02 вересня 2017 року о 15 годині 15 хвилин (форма Н-5), які затверджені начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 22 вересня 2017 року. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначені: начальник дільниці ПГПД № 2 ВСП "Гірниче управління" ОСОБА_2, механік дільниці ПГПД № 2 ВСП "Гірниче управління" ОСОБА_3, гірничий майстер дільниці шахтного транспорту ВСП "Гірниче управління" ОСОБА_4, прохідник підземний дільниці ПГПД № 2 ВСП "Гірниче управління" ОСОБА_5, а також постраждалий ОСОБА_1 (а.с. 19 - 27, а.с. 28 - 39).

Згідно протоколу засідання комісії з питань охорони праці ТОВ "Шахтобудівельна компанія" від 30 січня 2018 року № 1, враховуючи висновки спеціальної комісії з розслідування нещасного випадку щодо причин нещасного випадку, розмір одноразової допомоги ОСОБА_1 зменшено на 5% (а.с. 46 - 50).

Рішенням МСЕК від 21 грудня 2018 року позивач визнаний інвалідом 2 групи за трудовим каліцтвом та йому встановлено первинно 70% втрати професійної працездатності до 01 січня 2019 року; рекомендовано: медикаментозне, оперативне та санаторно-курортне лікування, палиця; визнано, що він працездатний у спеціально створених умовах, може працювати на дому (а.с. 9, а.с. 10).

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 2371 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до статті 13 Закону України від 14.10.1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як зазначено в пункті 7 акту № 10 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (форма Н-1), який затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 22 вересня 2017 року, причинами настання нещасного випадку є:

- організаційні: 1) порушення технологічного процесу, а саме, застосування ручної талі для робіт з доставки як підйомно-тягового механізму всупереч Технологічного паспорту виробництва робіт на проведення та кріплення заїзду на похилий повітряподавальний квершлаг ВПС № 3; 2) незадовільний технічний стан (фрікційний механізм ручної талі знаходився в несправному стані); 3) невиконання посадових обовязків в частині забезпечення безпечного виконання робіт по монтажу; порушення технології робіт з доставки згідно Технологічного паспорту виробництва робіт на проведення та кріплення заїзду на похилий повітряподавальний квершлаг ВПС № 3, відсутність дієвого контролю за діями підлеглого персоналу з робіт по доставці; 4) невиконання інструкції з охорони праці в частині виконання вимог Технологічного паспорту виробництва робіт на проведення та кріплення заїзду на похилий повітряподавальний квершлаг ВПС № 3 під час доставки насосної установки;

- психофізіологічні: особиста необережність потерпілого знаходження потерпілого у небезпечній зоні.

Згідно пункту 10 акту особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначені:

1) начальник дільниці ПГПД № 2 ВСП "Гірниче управління" ТОВ "Шахтобудівельна компанія" ОСОБА_2, який не забезпечив безпечних умов праці на дільниці, а саме: технології доставочних робіт згідно Технологічного паспорту виробництва робіт на проведення та кріплення заїзду на похилий повітряподавальний квершлаг ВПС № 3; відсутній контроль з боку ІТП дільниці за безпечним веденням робіт у другу зміну 02 вересня 2017 року;

2) механік дільниці ПГПД № 2 ВСП "Гірниче управління" ТОВ "Шахтобудівельна компанія" ОСОБА_3, який не забезпечив безпечну роботу в зміні: фрікційний механізм ручної талі знаходився в несправному стані;

3) гірничий майстер дільниці шахтного транспорту ВСП "Гірниче управління" ТОВ "Шахтобудівельна компанія" ОСОБА_4, який не забезпечив безпечних умов праці на дільниці, а саме: порушення технології доставочних робіт згідно Паспорту на проведення та кріплення заїзду на похилий повітряподавальний квершлаг; відсутній контроль з боку ІТП дільниці за безпечним веденням робіт у другу зміну 02 вересня 2017 року;

4) прохідник підземний дільниці ПГПД № 2 ВСП "Гірниче управління" ТОВ "Шахтобудівельна компанія" ОСОБА_5, який не виконав вимоги заводської інструкції для ручної талі: доставка насосної установки велася ручною таллю як підйомно-тяговим пристроєм;

5) гірник підземний з ремонту гірничих виробіток дільниці ПГПД № 3 ВСП "Гірниче управління" ТОВ "Шахтобудівельна компанія" ОСОБА_1 , який не виконав вимоги заводської інструкції для ручної талі: доставка насосної установки велася ручною таллю як підйомно-тяговим пристроєм, знаходження потерпілого у небезпечній зоні (а.с. 19 - 27).

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач забезпечив позивачу безпечні умови праці. В акті № 10 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, чітко зазначено, що причинами нещасного випадку є в тому числі незабезпечення посадовими особами відповідача безпечних умов праці на дільниці, де стався нещасний випадок. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що приписи статті 153 КЗпП України відповідач не порушував, є необгрунтованими.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці, на що позивач посилався у позовній заяві, позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок порушення права на безпечні умови праці з позивачем 02 вересня 2017 року стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тяжку поєднану травму (стискання), значно втратив професійну працездатність та визнаний інвалідом, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач завдання позивачу моральних страждань внаслідок нещасного випадку на виробництві не оспорює, про що зазначає як в своїй апеляційній скарзі, так і у відзиві на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував встановлені ним обставини, зокрема, характер немайнових втрат (стан здоровя позивача, який визнаний інвалідом 2 групи, ступінь втрати ним професійної працездатності), тривалість його моральних та фізичних страждань, зокрема, необхідність тривалий час лікуватися, суттєве обмеження його фізичних можливостей, наявність встановленої вини позивача у нещасному випадку, та виходячи з засад розумності і справедливості, визначив її розмір в 35 000 гривень.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є розумним, виваженим та справедливим. Внаслідок нещасного випадку, який стався 02 вересня 2017 року, позивач отримав тяжку поєднану травму (стиснення), він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні (з 02.09.2017 року по 03.10.2017 року, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого на а.с. 40, а.с. 41), був виписаний на амбулаторне лікування та пройшов огляд МСЕК лише 21 грудня 2017 року. Внаслідок виробничої травми позивач втратив професійну працездатність на 70% та був визнаний інвалідом 2 групи на строк до 01 січня 2019 року.

Позивач, який має на своєму утримання двох неповнолітніх дітей (ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1), у працездатному віці (47 років) став інвалідом, значно втратив професійну працездатність та згідно рекомендацій МСЕК потребує подальшого оперативного лікування, може працювати лише у спеціально створених умовах та на дому.

При визначенні судом грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції врахована і вина позивача в нещасному випадку, а тому доводи відповідача про те, що суд не звернув на це уваги, є необгрунтованими. Апеляційний суд зазначає, що ступінь вини позивача в нещасному випадку є незначною (5%), а тому не можна погодитися з позицією відповідача, що наявність вини позивача у нещасному випадку є підставою для значного зменшення йому грошової компенсації за завдану моральну шкоду.

Відповідно до частини 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи зазначене, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що позивач отримує від Фонду соціального страхування щомісячні страхові виплати, отримав одноразову допомогу, не спростовують висновків суду. Правовідносини, що склалися між потерпілим та Фондом соціального страхування, не впливають на обовязок відповідача, який не забезпечив позивачу безпечні умови праці, відшкодувати йому завдані моральні страждання.

Той факт, що позивачу профспілковою організацією 05 вересня 2017 року була надана матеріальна допомога у сумі 2 000 гривен, що підтверджується наданими відповідачем до суду першої інстанції заявою позивача від 05.09.2017 року та видатковим касовим ордером від 05.09.2017 року № 91 (а.с. 57, а.с. 58), не впливає на розмір грошової компенсації, оскільки матеріальна допомога позивачу була надана не відповідачем, а первинною профспілковою організацією, яка діє на підприємстві відповідача.

Враховуючи підходи Великої Палати Верховного Суду щодо оцінки моральних страждань, завданих особі внаслідок нещасного випадку на виробництві, які викладені у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, визначений судом першої інстанції розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, не є завищеним.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про завищену оцінку моральних страждань позивача є необгрунтованими.

Позивач, не погоджуючись з оцінкою судом першої інстанції його моральних страждань, та вимагаючи їх переоцінити з 35 000 гривень до 50 000 гривень, в апеляційній скарзі не зазначає що ж не враховано судом при визначенні йому грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди. Він лише посилається на безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про призначення судової психологічної експертизи.

До апеляційної скарги позивачем також було додано клопотання про призначення судової психологічної експертизи з метою визначення фахівцем можливого розміру грошової компенсації за завдані моральні страждання.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової психологічної експертизи було задоволено.

У справі була призначену судова психологічна експертиза, на вирішення якої за пропозицією позивача були поставлені питання:

1. Чи спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) внаслідок нещасного випадку на виробництві, який з ним стався 02 вересня 2017 року під час виконання трудових обовязків гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток 4 розряду з повним робочим днем у шахті Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтобудівельна компанія" за обставин, зазначених в акті № 10 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) від 22 вересня 2017 року, внаслідок якого він Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровськ Донецької області 21 грудня 2017 року визнаний інвалідом 2 групи за трудовим каліцтвом та йому встановлена втрата професійної працездатності 70% з 21 грудня 2017 року до 01 січня 2019 року?

2. Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Проведення експертизи було доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 та зобовязано позивача оплатити рахунок Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз за проведення судової психологічної експертизи протягом семи днів з дня його отримання.

Позивач ОСОБА_1 був попереджений, що у разі несплати у визначений судом строк вартості проведення судової психологічної експертизи, суд відповідно до частини 3 статті 135 ЦПК України вправі скасувати ухвалу про призначення експертизи (а.с. 113 - 116).

12 лютого 2019 року копія ухвали Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року про призначення судової психологічної експертизи та матеріали цивільної справи № 226/2709/18 були направлені до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової психологічної експертизи (а.с. 118).

27 лютого 2019 року апеляційним судом отримано рахунок експертної установи від 18 лютого 2019 року № 34 на оплату проведення судової психологічної експертизи № 927/928 на суму 17 160 гривень (а.с. 124 - 126), який листом апеляційного суду № 226/2709/18 (22-ц/804/695/19) від 28 лютого 2019 року був направлений позивачу ОСОБА_1 (а.с. 128). Рахунок на оплату експертизи позивачем був отриманий 05 березня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 128), тобто, визначений апеляційним судом строк для оплати позивачем витрат на проведення експертизи сплинув 12 березня 2019 року.

22 квітня 2019 року Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз повернув до апеляційного суду ухвалу про призначення судової психологічної експертизи від 12 лютого 2019 року без виконання та повернув матеріали цивільної справи у звязку з несплатою ОСОБА_1 вартості проведення судової психологічної експертизи (а.с. 120).

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності цивільного судочинства, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач, заявивши клопотання про призначення судової психологічної експертизи, не сплатив вартість її проведення та навіть не повідомив апеляційний суд про причини несплати. Враховуючи зазначене, ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року ухвала Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року про призначення судової психологічної експертизи була скасована (а.с. 135 - 137).

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 910/11364/17, заявлення двічі клопотання про призначення у справі судової експертизи та, в подальшому, при задоволенні цих клопотань та призначення судом експертиз у справі, несплата учасником справи вартості проведення судових експертиз, що стало підставою для нездійснення експертною установою відповідних досліджень, може бути розцінено Судом як дії, які свідчать про зловживання таким учасником справи, який заявив клопотання, процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення розгляду справи та чинення перешкод у своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Отже, доводи апеляційної скарги позивач про невірну, занижену оцінку, його моральних страждань, є недоведеними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів про те, що після 01 січня 2019 року йому встановлена втрата професійної працездатностя.

Проте суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його постановлення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, про упередженість судді щодо визначення завищеного розміру морального відшкодування, є необгрунтованими.

Дійсно, 13 листопада 2018 року представником відповідача головуючому судді Димитровського міського суду Донецької області Рибкіну О.А. був заявлений відвід з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 14 листопада 2018 року у складі судді Петуніна І.В. у задоволенні заяви про відвід судді Рибкіна О.А. відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви про відвід, суд виходив з того, що доказів щодо обставин, викладених у пункті 5 частини 1 статті 36 ЦПК України, зокрема, обговорення обставин справи, тощо, судом не встановлено. Судом встановлено, що по цій справі у якості представника позивача бере участь адвокат Малькевич Є.А., розгляд справи по суті був призначений на 09.30 год. 13 листопада 2018 року та який згідно протоколу судового засідання почався о 09.59 год. Як вбачається з копії ухвали судді Димитровського міського суду Донецької області Рибкіна О.А. від 16 жовтня 2018 року, підготовче засідання по справі за заявою ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини було призначено на 09.15 год. 13 листопада 2018 року та відповідно до протоколу судового засідання почалося о 09.35 год., закінчилося о 09.39 год. та у цьому судовому засіданні приймав участь представник заявника - також Малькевич Є.А. Таким чином, одна й та ж особа - Малькевич Є.А. брав участь у цивільних справах, які розглядалися суддею Рибкіним О.А. та йшли підряд, одна за одною у той же самий день, а саме 13 листопада 2018 року. Тобто представник позивача Малькевич Є.А. знаходився перед розглядом цієї справи разом з суддею Рибкіним О.А., оскільки він в якості представника заявника брав участь в інший справі, яку розглядав суддя Рибкін О.А. (а.с. 68 - 69).

В апеляційній скарзі на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року відповідач зазначену ухвалу не оскаржує, будь-які доводи щодо її незаконності не наводить.

Апеляційний суд вважає, що у задоволенні відводу судді Рибкіну О.А. було відмовлено обгрунтовано.

Враховуючи, що апеляційним судом під час розгляду справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування судового рішення, підстави дляпереоцінки апеляційним судом доказів, які були досліджені судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, а відповідно і переоцінки моральних страждань, які завдані позивачу, відсутні.

Безумовно, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. І такий розмір визначається судом, виходячи з конкретних обставин справи.

Доводи обох апеляційних скарг щодо неналежної оцінки моральних страждань позивача є необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг не має. Доводи апеляційних скарг необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг обох сторін без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 057,20 грн. (а.с. 89, а.с. 101).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, вони покладаються на відповідача.

Позивач від сплати судового збору звільнений на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", як позивач у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтобудівельна компанія"- залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

Ю.М. Мальований