Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 266/4234/15-ц

провадження № 61-37440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач за первинним позовом - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5,

представник позивача за первинним позовом - ОСОБА_6,

відповідач за первинним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_7,

представник відповідача за первинним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_8,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_9,

третя особа за первинним позовом - ОСОБА_10,

треті особи за зустрічним позовом: ОСОБА_10, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Руслан Вікторович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області у складі судді Сараєва І. А. від 01 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Мироненко І. П., Лопатіної М. Ю. від 24 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_10, про вселення, визначення порядку користування житлом та переведення заборгованості за комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є опікуном недієздатного ОСОБА_5 01 жовтня 2015 року ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_5, купила у ОСОБА_9 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири є відповідач ОСОБА_7 У жовтні 2015 року ОСОБА_4 вселилась у спірну квартиру, однак згодом відповідач замінив замки у вхідних дверях, тим самим створюючи їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд вселити її у квартиру АДРЕСА_1; визначити порядок користування спірною квартирою наступним чином: позивачу виділити в користування кімнату площею 10,67 кв. м з вбудованою шафою, а відповідачу - кімнату площею 17,27 кв. м. з балконом; інші приміщення квартири: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор - залишити в спільному користуванні співвласників; зобов'язати третю особу ОСОБА_10 не чинити перешкоди позивачу в користуванні частиною спірної квартири; зобов'язати ОСОБА_7 сплатити заборгованість за оплату комунальних послуг у вказаній квартирі за період з 17 жовтня 2005 року до дня ухвалення рішення суду.

У січні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_10, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р. В., про визнання угоди недійсною, припинення права на частку у праві спільної часткової власності та переведення прав та обов'язків покупця.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини квартири був ОСОБА_9, який продав належну йому 1/2 частини спірної квартири ОСОБА_5 - недієздатній особі, в інтересах якого укладала угоду його опікун ОСОБА_4

Зазначав, що приватний нотаріус Скалун Р. В. на порушення свого обов'язку, передбаченого статтею 362 ЦК України, не повідомив його, як співвласника сіпрної квартири, про намір ОСОБА_9 продати свою частку у спірній квартирі іншій особі, не довівши до його відома ціну й інші умови такого продажу. Вказані дії нотаріса грубо порушують права позивача, що виникають з права спільної часткової власності на спірну квартиру, зокрема, право привілеєвої купівлі частки, що продається.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5; перевести на нього права та обов'язки покупця за вказаним договором; вирішити питання про виплату ОСОБА_9 40 000 грн, внесених ним на депозитний рахунок суду; виселити ОСОБА_4 зі спірної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування вказаною квартирою наступним чином: ОСОБА_4 виділено в користування кімнату площею 10,67 кв. м з вбудованою шафою, ОСОБА_7 виділено в користування кімнату площею 17,27 кв. м з балконом. Інші приміщення квартири: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, залишено в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_7

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, посилаючись на приписи статей 317, 356, 383 ЦК України, встановив, що ОСОБА_4 на законних підставах звернулась до суду в інтересах ОСОБА_5, який є власником 1/2 частини спірної квартири і який не може вільно користуватись своєю власністю. З огляду на це, вимоги про вселення та визначення порядку користування спірною квартирою було задоволено, визначено порядок користування спірною квартирою між співвласниками. Оскільки вимоги про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою заявлені до третьої особи ОСОБА_10, яка не заявляє самостійних вимог, а не до співвласника квартири ОСОБА_7, то суд відмовив у задоволенні таких вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із недоведеності порушення нотаріусом при посвідчення правочину вимог статті 362 ЦК України, оскільки матеріалами справи узгоджується, що ОСОБА_7 отримав заяву ОСОБА_9 від 13 серпня 2015 року про намір провести відчуження належної йому частини квартири, однак переважним правом на її придбання не скористався.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_7 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року поновлено ОСОБА_7 строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року та постанови апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року. Відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 266/4234/15-ц з Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували належним чином всіх обставин справи; не врахували, що письмова заява ОСОБА_9 щодо повідомлення ОСОБА_7 про намір продати належну йому 1/2 частини спірної квартири була посвідчена нотаріусом в день укладення правочину - 01 жовтня 2015 року, що свідчить про порушення переважного права позивача на придбання 1/2 частини квартири. Фотокопія поштового повідомлення про вручення позивачу вказаної заяви 17 серпня 2015 року не є належним та допустимим доказом повідомлення позивача про намір ОСОБА_9 відчужити 1/2 частини спірної квартири, оскільки не містить відомостей про місце та дату подання, підпису та прізвища особи, на адресу якої направлено поштове відправлення.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 липня 2015 року у справі № 265/4057/15-ц ОСОБА_4 призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із договором купівлі-продажу частини квартири від 01 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4, яка діє від імені свого опікаємого ОСОБА_5 - з однієї сторони, та ОСОБА_9 - з іншої сторони, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р. В. за № 1893, ОСОБА_5 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_7 є власником іншої 1/2 частини вказаної квартири.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2015 року ОСОБА_9 звернувся до приватного нотаріуса Скалуна Р. В. із заявою з проханням передати ОСОБА_7, як співвласнику квартири АДРЕСА_1, про його намір на відчуження належної йому частки вказаної квартири за 40 000 грн, з пропозицією у місячний термін повідомити про рішення щодо використання переважного права придбання частки квартири на вказаних умовах. Вказану заяву зареєстровано в реєстрі за № 1516.

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні апеляційного суду, 17 серпня 2015 року ОСОБА_7 вручено вказану заяву.

01 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Скалуном Р. В. був посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, за умовами якого опікун ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 купила у ОСОБА_9 вказану частину квартири за 40 000 грн.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що співласник спірної квартири ОСОБА_9 та нотаріус Скалун Р. В. вчинили дії щодо належного повідомлення іншого співласника квартири ОСОБА_7 про майбутній продаж 1/2 частини квартири за зазначеі в договорі кошти, виконавши вимоги статті 362 ЦК України щодо переважного права останнього на купівлю частки у праві спільної часткової власності квартири, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність зустрічного позову ОСОБА_7

Непорушність права власності закріплено в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них на праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник жилого приміщення має право використовувати його для власного проживання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із доведеності позивачем факту створення відповідачем їй як опікуну власника 1/2 частини спірної квартири - ОСОБА_5 у користуванні належним останнім житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що порушені права ОСОБА_4 підлягають захисту шляхом її вселення в у спірну квартиру та визначення порядку користування вказаним майном, оскільки позивач як опікун власника 1/2 частини спірної квартири - ОСОБА_5 не може бути протиправно обмежена у праві користуванні вказаним майном.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, неправильного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило