Ухвала

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 686/2762/15-ц

провадження № 61-5252ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Купельського А. В., у справі за поданням Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності у справі за позовом приватного підприємства «Банкір» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року старший державний виконавець Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області звернувся з поданням про визначення частки боржника ОСОБА_4 у спільному майні подружжя.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року, подання старшого державного виконавця Хмельницьке РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області задоволено.

Визначено 1/2 частку ОСОБА_4 у спільній сумісній власності у майні: земельна ділянка площею 0,1082 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,0117 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,1088 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_2; земельна ділянка площею 0,011 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_2, яке зареєстроване на ім'я ОСОБА_5

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що спірні земельні ділянки належать подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому частка боржника в них складає 1/2. Спірні земельні ділянки ОСОБА_5 набула в результаті трансформації (поділу) земельних ділянок площею 0,25 га та 0,0227 га, які вона отримала у власність безоплатно внаслідок приватизації, на підставі рішення Лісогринівецької сільської ради від 04 березня 2009 року № 150. У статті 57 СК України (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_5 права власності на земельні ділянки) не було передбачено право особистої приватної власності дружини, чоловіка на земельну ділянку, набуту за час шлюбу внаслідок приватизації, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані земельні ділянки є новостворені (у результаті поділу), набуті під час шлюбу і відповідно до статей 57, 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року постанову апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував статті 57, 61 СК України, оскільки правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. У цій справі спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_5 на підставі рішення Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 березня 2009 року, тобто до 08 лютого 2011 року, тому не були майном, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, а були особистою власністю ОСОБА_5 внаслідок одержання частки із земельного фонду. При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід перевірити доводи апеляційної скарги про те, що на спірних земельних ділянках відсутні будь-які будівлі, а тому відсутні підстави вважати, що вони призначені для обслуговування спільної власності подружжя в порядку статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні подання Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Оскільки спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_5 на підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 березня 2009 року, тобто до 08 лютого 2011 року, тому вони не були майном, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, а були особистою власністю ОСОБА_5 внаслідок одержання частки із земельного фонду. У зв'язку із цим апеляційний суд зробив висновок, що спірні земельні ділянки, отримані ОСОБА_5, у власність внаслідок приватизації, хоч і придбані під час шлюбу, є її особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя ОСОБА_4.

12 березня 2019 року Хмельницький РВ ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області подав касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року. Посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржену постанову, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував статтю 61 СК України, оскільки земельні ділянки, набуті до 13 червня 2012 року внаслідок безоплатної передачі одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі й внаслідок приватизації, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя на підставі частини 5 статті 61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін від 17 травня 2012 року).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що у Хмельницькому РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 686/2762/15-ц Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПП «Банкір» заборгованості у сумі 562 154,15 грн., що еквівалентно 23 980 доларів США.

ОСОБА_4 з 27 лютого 1997 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_5

На підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 березня 2009 року № 150 ОСОБА_5 отримала у власність безоплатно внаслідок приватизації земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0227 га, що розташовані по АДРЕСА_3, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки від 02 липня 2009 року.

За заявою власника на підставі відповідної технічної документації із землеустрою земельна ділянка площею 0,25га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_5, по АДРЕСА_3 (державний акт від 02 липня 2009 року НОМЕР_6) була поділена на три земельні ділянки: ділянку площею 0,1082 га, кадастровий номер НОМЕР_1, ділянку площею 0,1088 га, кадастровий номер НОМЕР_3 та ділянку площею 0,033 га, кадастровий номер НОМЕР_7.

Земельна ділянка площею 0,0227 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_8, по АДРЕСА_3 (державний акт від 02 липня 2009 року № НОМЕР_9) за заявою власника на підставі відповідної технічної документації із землеустрою була поділена на дві земельні ділянки: площею 0,011 га, кадастровий номер НОМЕР_4 та площею 0,0117 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно з рішенням Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 25 січня 2016 року присвоєно адресу земельним ділянкам, які утворились шляхом розподілу земельних ділянок по АДРЕСА_3, а саме: АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_7); АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2); АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4).

У грудні 2015 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1082га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,0117га, для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1; а також земельну ділянку площею 0,1088га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,011га, для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_2.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року визначено частку ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_3, та земельній ділянці площею 0,033га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_3, в розмірі 1/2.

При зверненні із поданням, старший державний виконавець Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, просив визначити частку ОСОБА_4 у спільній сумісній власності у майні: земельних ділянках площею 0,1082 га, 0,0117 га, 0,1088 га, 0,011 га, що розташовані по АДРЕСА_1, які зареєстровані на ім'я ОСОБА_5

Згідно зі статтею 57 СК України (у редакції, чинній на момент отримання ОСОБА_5 у власність внаслідок приватизації земельних ділянок - 04 березня 2009 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 61 СК України (у редакції, чинній на момент отримання ОСОБА_5 у власність внаслідок приватизації земельних ділянок - 04 березня 2009 року) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Отже, з урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Встановивши, що спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_5 на підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 04 березня 2009 року, тобто до 08 лютого 2011 року, і вони не були майном, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, а були особистою власністю ОСОБА_5 внаслідок одержання частки із земельного фонду, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що спірні земельні ділянки, отримані ОСОБА_5, у власність внаслідок приватизації, хоч і придбані під час шлюбу, але є її особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя ОСОБА_4 та відмовив у задоволенні подання про визначення частки боржника ОСОБА_4 у спільному майні подружжя.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційних скарг та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційні скарги - необґрунтованими.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі за поданням Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності у справі за позовом приватного підприємства «Банкір» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель