РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15237/17

пр. № 2/759/714/19

11 березня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування, перерозподіл спадщини та визнання права власності, третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора,

встановив:

ОСОБА_1 заявила позов, за яким, з урахуванням наступних уточнень, просила усунути ОСОБА_3 від спадкування майна, що залишилось після смерті їх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнати за нею в порядку спадкування право власності на 32/100 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 32/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, припинивши таке право за ОСОБА_3, тим самим перерозподілити спадщину в цій частині спадкового майна.

Позов мотивовано тим, що відповідач умисно ухилялася від надання допомоги батькам, які через похилий вік, тяжку хворобу перебували у безпорадному стані, та вчиняла протиправні дії щодо них.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді 18.10.2017 року, справа розглядалась за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суд від 26.04.2018 року в прийнятті зустрічного позову відмовлено.

Позивач та її представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, пославшись на надані докази, та підстави, що викладені в заявах.

Відповідач та її представник просили в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю.

Третя особа свого представника в суд не направили.

Судом встановлено таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

До майна померлої в Першій київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №810/20016.

З огляду на спадкову справу вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись дочки померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_3, чоловік спакодавиці ОСОБА_5 помер до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини - 08.05.2016 року, до спадкової маси входить право власності на 32/100 часток на житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на таку ж частку земельної ділянки, що відведена під будівництво та обслуговування будинку, та право на нараховану але неотриману пенсію. ОСОБА_6, за життя, 12.07.1994 року склала заповіт, яким право власності на частку житлового будинку заповіла дочці ОСОБА_3

Нотаріусом видано спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку нарахованої, але невиплаченої спадкодавиці пенсії (14.03.2017р. - ОСОБА_7; 18.03.2017р. - ОСОБА_3). 21.03.2017 року нотаріус видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право власності на 32/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1, з відповідною часткою будівель та споруд.

Доводи позивача про те, що житловий будинок належав її батькам на праві спільної сумісної власності є надуманими, оскільки домоволодіння в АДРЕСА_1 належало ОСОБА_6 на праві особистої власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим виконкомом Ленінградської районної Ради депутатів трудящих ся 18.11.1977р. До того ж саме ОСОБА_6 особисто 12.07.1994 року подарувала ОСОБА_7 43/100 часток житлового будинку, а ОСОБА_3 - ј частку будинку, про що було укладено відповідні договори дарування.

Крім того, не зважаючи на те, що тривало провадження в дійсній справі, сторони 23.08.2018 року отримали від нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом , що складається з 32/100 часток земельної ділянки, площею 0.0575 га., кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Дане спадкове майно, як це вбачається зі свідоцтв, розподілено між сторонами в рівних частках.

З огляду на підставу набуття права власності на земельну ділянку та її цільове призначення, суд приходить до висновку, що ця земельна ділянка належала ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, з урахуванням роз'яснень наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у справах про усунення від права на спадкування позивач має довести такі обставини в їх сукупності: умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

В судовому засіданні з огляду на пояснення сторін, показання свідків, встановлено, що ОСОБА_6 в силу віку та тяжкої хвороби в останній місяць життя дійсно перебувала в безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, до цього ж часу вона самостійно обслуговувала не тільки себе, а ще й здійснювала догляд за чоловіком.

Сторони також визнали, що їх батько ОСОБА_5 після смерті дружини в силу віку та стану здоров'я не міг обійтись без постійного стороннього догляду.

Проте обставини умисного ухилення відповідача від надання допомоги батькам, на які посилалась позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Напроти допитані в судовому засіданні свідки показали, що сторони здійснювали належний догляд за матір'ю. Що ж стосується батька, то з огляду на пояснення сторін, показання свідків, та інші докази, суд приходить до висновку, що відповідач фактично перебрала догляд за батьком виключно на себе, тим самим обмежила участь позивача в житті батька, що в свою чергу призводило до конфліктів між ними, проте такі обставини, самі по собі, не можуть слугувати підставою для усунення відповідача від права спадкування.

Разом з тим, позивач заявила позов, як це вбачається з наведеного вище, майже через 7 місяців після того, як сторони отримали свідоцтва про право на невиплачену пенсію спадкодавця, та відповідач отримала свідоцтво про право на спадкову частку житлового будинку, при цьому питання про скасування виданих відповідачу свідоцтв позивач не заявила, заходів для зупинення провадження в спадковій справі не вжила, напроти, за наявності судового спору, погодилась на видачу свідоцтв про право на спадкування щодо земельної ділянки, тим самим фактично визнала, що відповідач вправі успадкувати майно батьків.

Наведене в сукупності, дає суду підстави прийти до висновку, що позов є фактично надуманим. Основним чинником, що слугував заявленню позову, на думку суду, є спір між сторонами з приводу користування спільною земельною ділянкою.

Отже, суд знаходить позов необґрунтованим, а відповідно таким, що не підлягає задоволенню.

За такого рішення судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування, перерозподіл спадщини та визнання права власності відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.