ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/438/19 Справа № 180/2068/17 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Комунального закладу "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради",

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради", головного лікаря ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про винесення догани, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшли позовні заяви ОСОБА_1 до Комунального закладу "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради", головного лікаря ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про винесення догани, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради", головного лікаря ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про винесення догани, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано наказ Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» № 201 від 18 жовтня 2017 року незаконним.

Визнано незаконним наказ головного лікаря Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №108-к від 7 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-невропатолога госпітального відділення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-невропатолога госпітального відділення Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

Стягнуто з Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10861 гривня 40 коп., з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податків та платежів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 5307 гривень 85 коп.

Стягнуто з Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на користь держави судовий збір у розмірі 2114 гривень 40 коп.

В апеляційній скарзі Комунальний заклад "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради" просить рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради", головного лікаря ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про винесення догани, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року просить рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відомостей копії трудової книжки ОСОБА_1 з 25 серпня 1988 року прийнята на посаду лікаря-невропатолога, а з 24 лютого 2005 року переведена на посаду завідуючої неврологічним відділенням лікарем невропатологом (а.с.10-11).

На підставі рішення Дніпропетровської обласної ради № 196-10 від 27.12.2011 року змінена назва роботодавця на Комунальний заклад «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

Згідно до посвідчення № 11/35-0/15, виданого ОСОБА_3 15 січня 2015 року атестаційною комісією при департаменті охорони здоров'я обладміністрації, ОСОБА_1, підтвердила вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності неврологія.

Наказом № 201 від 18 жовтня 2017 року завідуючій неврологічним відділенням ОСОБА_1 за систематичне неефективне використання потужностей ліжкового фонду неврологічного відділення; за ведення медичних карт стаціонарних хворих неврологічного відділення, яке не відповідає діючим затвердженим формам обліково-статистичої звітності; за внесення діагнозів, які не відповідають діючому міжнародному класифікатору хвороб; відсутність обґрунтування доцільності госпіталізації хворих, оголошено догану.

В зазначеному наказі як на підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності йдеться посилання на перевірку Департаменту охорони здоров'я обласної держадміністрації 27 вересня 2017 року. Згідно довідки щодо перевірки організації медичної допомоги у комунальному закладі «Марганецька центральна міська лікарня»ДОР» на підставі листа Адміністрації Президента України від 15 вересня 2017 року №43-01/623 від 27.09.2017 року, направленої відповідачу 2 жовтня 2017 року, під час перевірки встановлено:

- неефективне використання потужностей неврологічного відділення 15 липня 2017 року, 18 вересня 2017 року, 25 вересня 2017 року;

- ведення медичних карт стаціонарних хворих в неврологічному відділенні , які не відповідають формам обліково- статистичної звітності, з внесеними діагнозами, які не відповідають міжнародному класифікатору хвороб;

- під час надходження хворих до лікарні якість огляду та обстеження пацієнтів не відповідає вимогам Уніфікованих клінічних протоколів, в медичних картках відсутні діагноз, програма обстеження та програма лікування, не вказано тяжкість стану хворих.

На підтвердження обґрунтованості наказу про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності надано акт від 15 липня 2017 року за яким на дату винесення наказу строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлений ст. 148 КЗпП, сплинув.

Акт від 14 серпня 2017 року (ар.с.46) згідно якого 14 серпня 2017 року виконуючою обов'язки завідуючої неврологічного відділення є ОСОБА_4, а не позивач. На що позивач пояснила, що в період з 7 серпня 2017 року по 10 вересня 2017 року перебувала в черговій відпустці.

Згідно акту від 25.09.2017 року , 22 вересня 2017 року комісією о 12-30 год. проведено перевірку. Неврологічне відділення на 20 ліжок, на ранок 22 вересня за зведеною відомістю у відділенні знаходиться 35 хворих, на момент перевірки у відділенні фактично 23 хворих, історій заведено 27. Завідуюча ОСОБА_1, повідомила, що виписано 11 хворих, 8 хворих у плановому порядку поступило, на них історії хвороб не заповнені.

При цьому не зазначено яким документом регламентується порядок заведення історій хвороби, час їх заведення. Перевірка проведена о 12-30 год, тому до кінця робочої зміни відповідальна особа мала б змогу заповнити історії хвороби.

В довідці також йдеться посилання на встановлення порушення щодо ведення медичних карт стаціонарних хворих, невірне зазначення діагнозів, при цьому не зазначено ким та в який період, відносно яких хворих, були допущенні зазначені порушення, тому стверджувати, що вони допущенні саме ОСОБА_1 підстав не має.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

ОСОБА_1 відмовилася ознайомлюватись під розписку з наказом від 18 жовтня 2017 року № 201 , про винесення догани завідуючій неврологічним відділенням ОСОБА_1, про що КЗ "Марганецька ЦМЛ" ДОР" складено відповідний Акт від 27.10.2017 року про відмову ОСОБА_1 від проставлення підпису про ознайомлення з наказом №201 від 18.10.2017 року (а.с. 40).

При цьому жодного посилання на посадову інструкцію чи правила внутрішнього трудового розпорядку, на акт про відмову позивача від надання пояснень та дату вчинення порушень, в наказі не має.

Наказом № 107- к від 07 грудня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-невропатолога госпітального відділення.

Наказом № 108-к від 07 грудня 2017 року лікаря-невропатолога госпітального відділення ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 07 грудня 2017 року за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї посадовою інструкцією.

Згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Таким чином, підставою звільнення є лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого і не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення.

Заходами дисциплінарного стягнення є догана і звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Згідно розділу 4 посадової інструкції завідувача неврологічним відділенням лікаря невропатолога КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» ДОР», затвердженої головним лікарем 12 січня 2016 року, завідувач несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією, правил внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з матеріалів справи, в наказі №201 від 18 жовтня 2017 року як на підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності йдеться посилання на перевірку Департаменту охорони здоров'я обласної держадміністрації 27 вересня 2017 року. Згідно довідки щодо перевірки організації медичної допомоги у комунальному закладі «Марганецька центральна міська лікарня»ДОР» на підставі листа Адміністрації Президента України від 15 вересня 2017 року №43-01/623 від 27.09.2017 року, направленої відповідачу 2 жовтня 2017 року, під час перевірки встановлено:

- неефективне використання потужностей неврологічного відділення 15 липня 2017 року, 18 вересня 2017 року, 25 вересня 2017 року;

- ведення медичних карт стаціонарних хворих в неврологічному відділенні , які не відповідають формам обліково- статистичної звітності, з внесеними діагнозами, які не відповідають міжнародному класифікатору хвороб;

- під час надходження хворих до лікарні якість огляду та обстеження пацієнтів не відповідає вимогам Уніфікованих клінічних протоколів, в медичних картках відсутні діагноз, програма обстеження та програма лікування, не вказано тяжкість стану хворих.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст.ст.148-149 КЗпП України.

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т.ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір.

При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

В наказі обов'язково має бути посилання на відповідний документ, який порушив працівник. Такими документами можуть бути: правила внутрішнього розпорядку підприємства, трудовий договір (контракт), колективний договір, посадова інструкція, інструкція з охорони праці тощо. Таке посилання необхідне з метою уникнення покладання на працівника відповідальності за те, що не належить до його трудових обов'язків, або ж працівника під розписку не було ознайомлено з документом, пункт чи розділ якого він порушив.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Отже, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8.12.2017 року по 12.02.2018 року. Середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці, передуючі звільненню становить 246 грн.85 коп.

На час ухвалення судом рішення ОСОБА_1 не працювала 44 робочих дні (грудень 15 днів, січень 21 день, лютий 8 днів), тому за вимушений прогул підлягає стягненню 10861 грн. 40 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача поновлено на посаді з якої її було звільнено - лікаря невропатолога госпітального відділення КЗ «Марганецька центральна лікарня»ДОР» та стягнуто з Комунального закладу «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10861 гривня 40 коп..

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що жодна норма закону в Україні не передбачає вимог до наказу про застосування дисциплінарного стягнення, як обов'язкове посилання на відповідний документ, який порушив працівник, колегія суддів погодитись не може, оскільки роботодавець вправі застосувати дисциплінарні стягнення лише при скоєні дисциплінарного проступку, тобто невиконанні чи неналежному виконанні працівником з його вини покладених на нього трудових обов'язків. При цьому встановленню підлягає як сам факт дисциплінарного проступку, так і вина працівника у ньому.

Зважаючи, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків, при вирішенні питання про обґрунтованість застосування дисциплінарного стягнення підлягають встановленню (доведенню) документи, якими на працівника були покладені відповідні обов'язки (положення, статути, правила трудового розпорядку тощо), ознайомлення працівника з такими обов'язками, а також вину працівника.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т.ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір.

При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

В наказі обов'язково має бути посилання на відповідний документ, який порушив працівник. Такими документами можуть бути: правила внутрішнього розпорядку підприємства, трудовий договір (контракт), колективний договір, посадова інструкція, інструкція з охорони праці тощо. Таке посилання необхідне з метою уникнення покладання на працівника відповідальності за те, що не належить до його трудових обов'язків, або ж працівника під розписку не було ознайомлено з документом, пункт чи розділ якого він порушив.

В наказі № 108-к від 7 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 зазначені факти не викладені.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Марганецька центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради" - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова