Постанова

Іменем України

29 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/255/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

на рішення Вишгородського районного суду Київської області

від 02 лютого 2018 року

в складі судді Чіркова Г.Є.

у справі №363/1164/16-ц Вишгородського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

до ОСОБА_4 , Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області,

третя особа - Комунальне підприємство «Вишгородське БТІ»,

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності, визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив скасувати свідоцтво про приватизацію будинку АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_4 , визнати право власності на будинок за ОСОБА_1 та скасувати рішення Новосілківської сільської ради №2 від 26.01.2005.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що будинок АДРЕСА_1 (далі - спірний будинок) належав його батьку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого став власником спірного будинку.

В подальшому, маючи намір подарувати будинок своїй доньці ОСОБА_2 , звернувся до Новосілківської сільської ради, де і дізнався, що спірний будинок та земельна ділянка, на якому він знаходиться, приватизована відповідачем ОСОБА_4 , якому 03.03.2005 видано свідоцтво право власності на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно ОСОБА_4 оформив на підставі рішення Новосілківської сільської ради №2 від 26.01.2005.

Посилаючись на те, що приватизація за ОСОБА_4 будинку порушують його право власності і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав. Зазначив, що в той час коли він оформив право власності на нове будівництво, що будувалось з 1998 року, а найбільше з 2005 року і до цього часу, ОСОБА_1 (позивач у справі-дід відповідача) успадкував інший житловий будинок. У жовтні 2004 року за письмовою згодою ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_6 , їхньої доньки ОСОБА_2 , виконкомом Новосілківської сільської ради переведено особовий рахунок по господарській книзі на відповідача ОСОБА_4 , а в січні 2005 року оформлено право власності на спірний житловий будинок (здійснено первинну реєстрацію права власності). Тоді ж, 13.02.2004 позивач подарував йому земельну ділянку під будинком. У такій спосіб його дід (позивач по справі) та баба - ОСОБА_6 за своїм волевиявленням відчужили на його корись землю під будинком. Останніми право власності на житловий будинок не було зареєстровано, а первинну реєстрацію одразу здійснено на ОСОБА_4 .

Також, зазначив, що після оформлення права власності на будинок він постійно володіє та користується даним будинком.

За вказаних обставин просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідач - Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області також позов не визнала та подала письмові заперечення проти позову. Вказувала на те, те, що станом на 2004 рік право власності позивача на спірний будинок зареєстровано не було. За домовленістю позивача, його дружини ОСОБА_6 (померла в 2012 році), доньки ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 (правонаступники у справі) оформлення права власності на будинок здійснювалося одразу на онука позивача ОСОБА_4 . Після переведення особового рахунку ОСОБА_4 , як голова господарського двору, подав заяву на оформлення права власності на спірний будинок. Таким чином, при оформленнні права власності за ОСОБА_4 сільська рада діяла в межах своїх повноважень та у спосіб визначений законодавством України.

Третя особа - КП «Вишгородське БТІ» подала письмові заперечення проти позову, в яких посилалась на те, що первинну реєстрацію права власності на спірний будинок здійснено з дотриманням вимог наказу Міністерства юстиції від 07.02.2002 року №7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на інших речових прав на нерухоме майно», Закону України від 16.05.2002 №661 «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав власності на нерухоме майно» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і поданих документів. Право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , станом на 2005 рік не було зареєстровано. Ніякі інші особи за реєстрацією права власності на цей будинок до підприємства не звертались.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрутованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві. Зокрема, судом не взято до уваги, що спірний житловий будинок належав батьку позивача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 будинок за заповітом успадкував ОСОБА_1 (позивач у справі), однак за невстановлених обставин втратив правовстановлюючий документ на будинок, а право власності не зареєстрував. Новосілківська сільська рада, надаючи відповідь на звернення позивача повідомила про те, що не володіє відомостями про те, коли позивач перестав бути власником спірного будинку, а відтак відповідач ОСОБА_4 за сприяння сільської ради в незаконний спосіб заволодів майном свого діда ОСОБА_1

Судом також не взято до уваги, що з доказів, наявних в матеріалах справи, а саме з пояснень сторін та свідків, а також письмових доказів вбачається, що спірний будинок побудовано батьком позивача в 1962 році, який ним в подальшому успадковано, однак право власності не було зареєстровано. Водночас судом безпідставно взято до уваги копії письмових заяв, наданих відповідачем про те, що начебто позивач та ОСОБА_2 (донька позивача) не заперечували проти оформлення права власності на спірний будинок за ОСОБА_4 . Також, безпідставно судом взято до уваги і копії накладних на будівельні матеріали та копії договорів на проведення будівельних робіт, як на підставу набуття ОСОБА_4 права власності на спірний будинок. Проте, ОСОБА_4 будинок не будував, лише покращує свої житлові умови, проводить поточні ремонти в будинку, але такі обставини не можуть бути підставою для набуття права власності.

Судом порушено норми процесуального права та не дотримано положень, якими врегульовано порядок оцінки доказів.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року та задовольнити позов у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач ОСОБА_4 подав відзив. Посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року зупинено апеляційне провадження до вступу у справу правонаступників померлого позивача ОСОБА_1

13 вересня 2019 року до Київського апеляційного суду від приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області надійшла копія спадкової справи до майна померлого ОСОБА_1 , з якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Представник ОСОБА_2 (правонаступник позивача) - ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Правонаступник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не підтримав, просив залишити без змін рішення суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні порти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач - Новосілківська сільська рада Вишгородського району Київської області та третя особа - Комунальне підприємство "Вишогородське БТІ", належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПКУ України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та Комунального підприємства "Вишогородське БТІ".

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірний будинок за відповідачем зареєстровано у відповідності до вимог чинного на момент такої реєстрації законодавства. Суд також дійшов висновку, що реєстрація права власності на спірний будинок за позивачем не проводилася, а відтак відсутні підстави вважати, що його право, як власника майна, порушено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається матеріалів справи, що згідно заповіту від 20 листопада 1986 року ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерть і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 200).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.06.1986 державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Шостак В.А., ОСОБА_1. успадкував житловий будинок, який знаходиться в с. Новосілки Вишгородського району Київської області без зазначення номеру будинку, а вказано, що знаходиться на присадибній ділянці присадибних земель радгоспу "Деснянський".

Матеріали справи не містять доказів реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірний будинок у відповідності до вимог та порядку, визначених законом.

13 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_1 (позивач) подарував ОСОБА_4 (відповідачу) земельну ділянку, площею 0,445 га, по АДРЕСА_1 .

Згідно із записом погосподарської книги №75 та рішення виконкому №54 від 22 жовтня 2004 року, особовий рахунок щодо домогосподарства по АДРЕСА_1 на підставі заяв ОСОБА_1 від 19.06.2004, ОСОБА_6 від 30.09.2004, ОСОБА_4 від 15.09.2004 переведено зі ОСОБА_1 на ОСОБА_4

26 січня 2005 року Виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області ухвалено рішення №2, яким оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , який є головою господасртва по погосподарській книзі №75. Також вирішено Вишгородському бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво про право власності та зареєструвтаи право власності (т. 1. а.с. 16).

В подальшому, на підставі рішення Виконавчого комітету Новосілківської сільської ради від 26.01.2005 №2 Новосілківською сільською радою Вишогородського району Київської області ОСОБА_4. видано свідоцтво Серія НОМЕР_1 від 03.03.2005 про право власності на нерухоме майно, а саме будинок, загальною площею 100,0 кв., житловою площею 54,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 163).

Згідно акту обстеження умов проживання від 10.06.2016 ОСОБА_4 разом з дружною ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 , 2014 року народження, постійно проживає у будинку АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 за життя та його донька ОСОБА_2 проживали в іншій частині будинку з окремим входом. З 2012 року між ними почали виникати непорозуміння.

Судом також встановлено, що з моменту оформлення права власності на будинок, тобто з березня 2005 року ОСОБА_4 вільно володіє й користується належним йому на праві власності будинком, несе витрати на його утримання, сплачує комунальні послуги, здійснив ремонт, провів газопостачання до будинку, підвів трьохфазне електропостачання, а також побудував бетонну огорожу домогосподарства, замінив покрівлю будинку та приміщення кухні, обклав тротуарною плиткою навколо будинку, провів водопровід та каналізацію до будинку, змінив вікна в будинку на металопластикові, замінив двері, утеплив та облицював його.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції правонаступник позивача ОСОБА_3 пояснив, що будинок, який за життя успадкував позивач, це інший будинок і його було знесено, а спірний будинок побудовано відповідачем на земельній ділянці, що належала позивачу і яка в подальшому була подарована відповідачу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Як правильно встановлено судом, ОСОБА_4 у спосіб не заборонений законом набув право власності на спірний будинок та земельну ділянку під ним, як цілісний майновий об'єкт і з того часу вільно і відкрито володіє ним. Право власності на спірний будинок за ОСОБА_4 зареєстровано згідно закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за письмовою згодою позивача, його дружини ОСОБА_6 , його доньки ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 .

Крім цього, суд в мотивувальній частині рішення правильно зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів, що про оформлення права власності на спірний будинок за відповідачем він дізнався в 2015 році.

Таким чином, наведені фактичні обставини свідчать, що у відповідності до вимог закону ОСОБА_4 зареєстрував право власності на спірний будинок.

Колегія суддів відхиляє доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , що право власності на спірний будинок перейшло в порядку права перереєстрації права власності у не передбачений законом спосіб.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підтвердила, що відсутні докази, які підтверджують реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_1 . Також, пояснила, що право власності на спірний будинок до позивача перейшло на підставі заповіту від ОСОБА_5 та свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом.

Більш того, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач в позовній заяві зазначав, що право власності на будинок, який він успадкував від ОСОБА_5 , він не зареєстрував.

Оскільки реєстрації права власності на спірний будинок за позивачем не було, то доводи про те, що право власності перейшло у порядку перереєстрації є необгрунтованими.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на будинок за ОСОБА_4 , оскільки реєстрація права власності на спірний будинок здійснена у відповідності до вимог закону.

До того ж судом правильно зазначено в рішенні, що рішенням сільської ради про оформлення права власності на спірний будинок за відповідачем не порушуються права позивача (правонастуників позивача), оскільки матеріали справи не містять доказів, що саме спірний будинок належав ОСОБА_1 за життя.

Відтак, є безпідставними посилання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , що відбулася перереєстрація будинку за відповідачем, так як матеріали справи не містять належних доказів первинної реєстрації на будинок за позивачем або за будь-якою іншою особою.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду, що з огляду на вищевикладені обставини відсутні підстави вважати, що порушувалось право позивача на мирне володіння своїм майном, яке гарантоване ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на будинок, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування рішення та свідоцтва про право власності, видані сільською радою, в задоволенні яких судом правомірно відмовлено.

Доводи апеляційної скарги, що при ухваленні рішення суд не взяв до уваги доводи позивача, викладені у позові, спростовуються обставинами встановленими судом в мотивувальній частині рішення (т. 2. а.с. 45 на звороті, 46).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно взято до уваги докази відповідача на підтвердження понесення будівельних та ремонтних робіт в будинку, не спростовують висновків суду щодо законності набуття відповідачем права власності на даний будинок та не є правовою підставою для скасування рішення суду.

Щодо доводів в апеляційній скарзі, що судом безпідставно враховано заяви позивача та його доньки ОСОБА_2 про надання згоди на оформлення права власності за відповідачем, то такі доводи теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, судом надано правову оцінку всім доказам, наявним у справі, наведено мотиви врахування та відхилення того чи іншого доказу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 12, 81, 263 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай