Провадження НОМЕР_4/760/17/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак М.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Шутова С.А.

представника 3-ї особи - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Комета», 3-і особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про визнання права власності на гаражний бокс, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати за ним право власності на майно, набуте в порядку спадкування, а саме: на гаражний бокс за АДРЕСА_1, та розміщений на поверху 11, у ряду 3, площею 27, 8 кв.м., та має підвал площею 7, 5 кв.м.

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 03 травня 2015 року серії НОМЕР_1 .

12 вересня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А., згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось і, взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та що вона за законом матиме право, вона заповіла йому.

08 жовтня 2015 року він звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Для підтвердження права власності на спадкове майно нотаріальна контора надіслала відповідні запити, зокрема до Київського міського бюро технічної інвентаризації за № 2331/02-14 від 08 жовтня 2015 року, щодо реєстрації права власності на майно за ОСОБА_4

05 листопада 2015 року БТІ м. Києва надало відповідь ГЖ-2015 № 3979, згідно якої право власності на гаражний бокс за АДРЕСА_1, не зареєстровано.

В зв`язку з цим 24 грудня 2015 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. виніс постанову про відмову в видачі йому свідоцтва про право на спадщину на даний гаражний бокс.

Керівництво гаражного кооперативу також не визнає його власником гаражного боксу, оскільки його батько ОСОБА_5 самовільно, без його згоди звільнив гаражний бокс від його автомобіля та передав даний гаражний бокс у користування іншому члену гаражного кооперативу, що підтверджується висновком Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07 жовтня 2015 року за результатами матеріалу, зареєстрованого в ЄО № 52684 від 24 вересня 2015 року.

Вважає, що право власності на визначений гаражний бокс за життя набула його покійна мати ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою за № 159, виданою 29 жовтня 2008 року головою Гаражного кооперативу «Комета» ОСОБА_6 для оформлення Технічного паспорта, а також самим Технічним паспортом, виготовленим БТІ станом на 19 листопада 2008 року, в якому його мати зазначена як власник.

За змістом даної довідки його мати була членом гаражного кооперативу на підставі рішення загальних зборів членів ГК «Комета» від 27 жовтня 2000 року.

Оскільки його мати повністю внесла свій пайовий внесок, вона за життя була фактичним власником гаражного боксу.

Проте правовстановлюючого документа на вказаний гаражний бокс мати не отримала, а він фактично використовував його для власних потреб за його цільовим призначенням за життя спадкодавця та після її смерті, фактично вступивши у спадщину.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Зазначав, що станом на день смерті ОСОБА_4 не мала права власності на гаражний бокс АДРЕСА_1.

На момент звернення позивача до суду право користування гаражним боксом АДРЕСА_1 закріплено за ОСОБА_3 після виходу ОСОБА_5 , чоловіка померлої ОСОБА_4 , зі складу членів ГК «Комета» та передання права користування гаражним боксом НОМЕР_4 на підставі заяви від 16 вересня 2015 року та ст.ст. 2.4, 2.7 Статуту ГК «Комета».

Відповідно до довідки ГК «Комета» від 12 березня 2011 року власником (користувачем) гаражного боксу був ОСОБА_5 , право на гаражний бокс АДРЕСА_1 було оформлено за ОСОБА_5 згідно його заяви від 25 травня 2006 року.

Померла ОСОБА_4 діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності від 12 березня 2011 року, яка надавала їй право представляти інтереси ОСОБА_5 щодо всіх належних йому прав згідно статуту ГК «Комета», право на користування та обслуговування боксу АДРЕСА_1 , крім права розпорядження ним, а також право представляти його інтереси, як члена ГК «Комета», на загальних зборах та при вирішенні питань, що стосуються діяльності кооперативу.

Виходячи з цього, вважає, що до позивача не може перейти право власності на майно, яке не належало спадкодавцю на момент смерті та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а довідка, на яку посилається позивач, як на документ, який підтверджує право власності на гаражний бокс, була видана для оформлення Технічного паспорта, що зазначено у самій довідці, та не може бути доказом права власності.

До позову також не додано жодного доказу сплати у повному розмірі або частково пайового (членського) внеску (або доказу викупу) за гаражний бокс АДРЕСА_1 саме померлою ОСОБА_4 .

Крім того, на сьогоднішній день жодного документально підтвердженого та зареєстрованого права власності на гаражний бокс у ГК «Комета» не зареєстровано, в тому числі і за ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю на те законних підстав, що також підтверджується довідкою Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № ГЖ-2015 № 3979 від 05 листопада 2015 року, яка була надана позивачем при зверненні до суду.

Таким чином, позивач не має жодного відношення до гаражного боксу АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 .

У зв`язку з виходом ОСОБА_5 з членів ГК «Комета» позивач втратив право користування спірним боксом.

За померлою ОСОБА_4 право власності на вказаний гаражний бокс зареєстровано ніколи не було, останні роки життя вона мала право користування гаражним боксом як член сім`ї члена кооперативу - ОСОБА_5

Про розлучення або інші умови користування боксом, або перехід права користування до позивача керівництво ГК «Комета» ніхто не сповіщав.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову також заперечував.

Зазначив, що за змістом п. 2.7 Статуту ОГК «Комета» члени кооперативу можуть передавати при вибутті своє право на членство в кооперативі у відповідності до чинного законодавства України. Підставою для добровільної передачі права на членство в кооперативі є заява встановленого зразка члена кооперативу. Достовірність підписів та факту добровільного підписання заяви засвідчує Голова правління.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 16 вересня 2015 року останній вийшов зі складу членів кооперативу з передачею свого права на членство в кооперативі та майнових прав щодо гаражного боксу НОМЕР_4 ОСОБА_3

Факт передачі членства в кооперативі та майнових прав щодо гаражного боксу НОМЕР_4 від ОСОБА_5 до ОСОБА_3 підтверджується також і довідкою від 16 вересня 2015 року за підписом Голови правління ОСОБА_9 .

Відповідно до листа ГК «Комета» від 16 вересня 2015 року на адресу Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна власником гаражного боксу є ОСОБА_3

21 вересня 2015 року ОСОБА_3 сплатила вступний членський внесок за участь у кооперативі в сумі 2 200, 00 гр.

Таким чином, ОСОБА_3 є членом кооперативу та користувачем і власником гаражного боксу НОМЕР_4.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд до відома не поставив.

Про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Виходячи з цього, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1222, ч.1 ст.1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

12 вересня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А., яким усе своє майно заповіла позивачу.

Встановлено також, що в вересні 2007 року був розірваний шлюб між батьками позивача, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

Судом встановлено та підтвердили в судовому засіданні сторони, батьки позивача в ГК`Комета» користувалися двома гаражними боксами: НОМЕР_4 та НОМЕР_5.

03 березня 2007 року був укладений Договір про розподіл майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Євтушенко І.Б., предметом якого були квартира АДРЕСА_2 та автомобіль «Toyota Prado», які перейшли у власність ОСОБА_4 .

Позивач у судовому засіданні не заперечував, що гаражні бокси предметом розподілу майна подружжя, як власність, що набута в шлюбі, не були.

/ т.1 а.с. 12 - 13, 110, 115, 125 /

Відповідно до ст. 22 КпШС України / на момент виникнення відносин з членства в кооперативі / майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким же чином регулює дане питання ч.1 ст.60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, укладаючи договір про розподіл майна подружжя, сторони договору, батьки позивача, як подружжя, підтвердили відсутність права власності на гаражні бокси, в тому числі на гаражний бокс НОМЕР_4.

14 травня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. була заведена спадкова справа №361/2015 після смерті ОСОБА_4

08 жовтня 2015 року до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся позивач.

18 листопада 2015 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса від 24 грудня 2015 року позивачу було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину на гаражний бокс АДРЕСА_1 на підставі Інформаційної довідки, виданої 05 листопада 2015 року КП КМБТІ, згідно з якою гаражний бокс на праві власності не зареєстрований.

Постановою від 30 вересня 2015 року державним нотаріусом Майданник І.В. було відмовлено ОСОБА_5 в видачі Свідоцтва про право власності на Ѕ частину квартири після смерті ОСОБА_4

/ т. 1 а.с. 102, 112 - 113, 140, 143 /

Судом встановлено, що Гаражний кооператив «Комета» утворений рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва на базі раніше збудованих гаражів у військовому містечку №29 по АДРЕСА_2 /.

Відповідно до Статуту ГК »Комета», затвердженого загальними зборами членів ГК »Комета» від 21 лютого 1999 року, кооператив зареєстрований Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 12 березня 1999 року за № 6812.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 Статуту ГК «Комета» в редакції 1999 року індивідуальними членами ГК можуть бути громадяни, які досягли 18-річного віку і мають в своїй приватній власності або на праві користування транспортний засіб (автомобіль, мотоцикл).

Склад членів ГК затверджується загальними зборами ГК.

Згідно з п.п. 2.1, 2.3 Статуту ОГК «Комета» в редакції 2011 року членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які досягли 18-ти річного віку, постійно проживають в м. Києві, мають транспортні засоби, які належать їм на праві приватної власності або на інших правових підставах, що передбачені чинним законодавством України, та зареєстровані в органах Державної автоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, внесли вступний внесок у розмірах, визначених Загальними зборами членів кооперативу, додержуються вимог Статуту кооперативу.

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви, яка подається Голові правління кооперативу. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок у порядку та в розмірах, визначених Загальними зборами членів кооперативу.

Рішення Правління чи Голови правління кооперативу про прийняття особи до складу членів кооперативу підлягає затвердженню Загальними зборами членів кооперативу.

/ т.2, а.с.120 - 141 /

Відповідно до довідки №159 від 29 жовтня 2008 року за підписом Голови правління ГК »Комета» ОСОБА_9 , ОСОБА_4 на момент видачі довідки була членом ГК »Комета» на підставі рішення загальних зборів членів ГК №19 від 27 жовтня 2001 року та власником гаражного боксу НОМЕР_4.

Довідка видавалася для оформлення Технічного паспорта.

Разом з тим, відповідно до іншої довідки, виданої 12 березня 2011 року ГК »Комета» та підписаної тим же Головою правління ОСОБА_9 , власником даного гаражного боксу є ОСОБА_5 , який є членом кооперативу на підставі рішення загальних зборів №04 від 05 листопада 2000 року і видана дана довідка була також для оформлення права власності.

12 березня 2011 року ОСОБА_5 видав довіреність ОСОБА_4 на право користування та обслуговування гаражного боксу НОМЕР_4 , крім права розпорядження ним, а також право представляти його інтереси як члена ГК на загальних зборах.

Заявою від 16 вересня 2015 року ОСОБА_5 вийшов зі складу членів гаражного кооперативу та передав своє членство в кооперативі щодо гаражного боксу НОМЕР_4 ОСОБА_3

Ця ж обставина підтверджується довідкою Голови правління ГК »Комета» ОСОБА_9 від 16 вересня 2015 року.

З протоколу загальних зборів ГК »Комета» від 21 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 була прийнята в члени кооперативу.

Листом ОК »Комета» від 16 вересня 2015 року на адресу Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна було повідомлено, що власником гаражного боксу НОМЕР_4 є ОСОБА_3

21 вересня 2015 року ОСОБА_3 сплатила членський внесок за участь у кооперативі в розмірі 2 200, 00 гр.

Судом встановлено та не спростовувалося позивачем, станом на 27 жовтня 2001 року його мати не мала у власності транспортного засобу.

Таким чином, відповідно до п.п. 2.2, 2.3 діючого на той час Статуту ГК «Комета» в редакції 1999 року, вона не могла набути членства в гаражному кооперативі.

Крім того, відповідно до Інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ГЖ-2015 № 3979 від 05 листопада 2015 року гаражний бокс НОМЕР_4 в ГБК »Комета» за даними Бюро на праві власності не зареєстрований.

Згідно з Технічним паспортом на гаражний бокс НОМЕР_4 , виготовленим на замовлення ОСОБА_4 19 листопада 2008 року, в графі »Власник» вона зазначена як власник гаражного боксу.

/ т.1, а.с. 20 - 23; 47 - 50; 142; т.2, а.с.1; 4 - 6 /

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 10 жовтня 2018 року / справа № 557/1209/16-ц; провадження № 61-19875св18/ до 05 серпня 1992 року. Яка, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, закон не передбачав процедури введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" , яка на даний час втратила чинність.

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є Технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Таким чином, з урахуванням даної правової позиції, наданий позивачем Технічний паспорт на гаражний бокс, виготовлений ОСОБА_4 на підставі виданої гаражним кооперативом довідки, в обґрунтування її права власності на нього, підтверджує лише сам факт існування гаражного боксу, як об`єкта нерухомого майна, і містить його технічні характеристики, однак не підтверджує права власності на нього.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, гаражні бокси будувалися господарчим способом на території військового містечка №29 по АДРЕСА_2 / , ні один з членів гаражного кооперативу не є власником гаражного боксу, право користування ними передавалося шляхом виходу члена кооперативу з кооперативу та набуття членства в кооперативі особам, яким передавалося право користування ними.

При цьому вступний внесок рівнявся сумі, еквівалентній 100 доларам США, які при вибутті члена кооперативу йому повертався, а особа, яка вступала в члени кооперативу, вносила цю суму.

Зазначив при цьому, що земельна ділянка для будівництва гаражних боксів не виділялася.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України »Про власність»/діючого на момент виникнення правовідносин/ член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 09 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності.

Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV «Про кооперацію», стаття 384 ЦК).

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив і цього не спростовував позивач, його батьки не приймали участі в будівництві гаражного боксу НОМЕР_4.

Крім того, представник відповідача зазначив, що будь-які документи, які б підтверджували членство як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 в кооперативі, відсутні, і попереднім керівником йому не передавалися.

Зазначив, що кооператив не може видавати довідок, які були видані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо їх права власності на гаражний бокс, оскільки право власності набувається в порядку, визначеному законом, а довідки такого змісту не можуть породжувати таке право.

Як вбачається з матеріалів справи, довідки про членство ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в кооперативі та належність їй гаражного боксу НОМЕР_4 на праві власності видавав та підписував Голова правління на той час ОСОБА_9 .

В той же час, з заперечень ГК »Комета на позов, підписаного ним же, вбачається протилежне, а саме: кооператив заперечував наявність у ОСОБА_4 права власності на вказаний гаражний бокс та його використання нею в якості члена сім`ї члена кооперативу - ОСОБА_5

/ т.1, а.с. 43 - 46 /

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах.

Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

За змістом ст. 21 Закону України «Про кооперацію» пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї , в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

Посилаючись на повну сплату матір`ю пайового внеску за гаражний бокс та членських внесків позивач надав до суду копії квитанцій про сплату членських внесків за період І-V квартал 2010 року, І квартал 2011 року, І-ІІ квартал 2012 року, І-ІІ квартал 2013 року з рукописним написом « ОСОБА_5 ».

В той же час, інформації про платежі, здійснені померлою ОСОБА_4 починаючи з 2001 року, як зазначено в довідці про набуття членства в ГК, та в 2008 році, коли їй була видана довідка про членство в кооперативі з 2001 року, та з якого, за твердженням позивача, вона набула право власності на спірний гаражний бокс, матеріали справи не містять.

Так само відсутні в матеріалах справи докази членства ОСОБА_4 в ГК «Комета», зокрема заяви про вступ в ГК або протоколу чи рішення зборів членів ГК.

Згідно виписки з протоколу засідання правління ОГК «Комета» від 29 вересня 2015 року, правління, зокрема, вирішило, що факт володіння гаражним боксом НОМЕР_4 в ОГК «Комета» членом кооперативу ОСОБА_5 станом на 16 вересня 2015 року є беззаперечним та документально підтвердженим.

З відповіді на запит про надання інформації та копій документів від 01 липня 2017 року, наданої відповідачем, вбачається, що ОСОБА_5 згідно рішення загальних зборів ОГК «Комета», оформленого протоколом № 04 від 05 листопада 2000 року, був членом ГК «Комета».

До 25 травня 2006 року він був власником гаражного боксу НОМЕР_5 .

З 25 травня 2006 року, після передачі гаражного боксу НОМЕР_5 іншій особі, ОСОБА_5 набув права користування гаражним боксом НОМЕР_4.

При цьому ОСОБА_5 залишився членом ГК «Комета».

Щодо членства в кооперативі ОСОБА_4 , то у ГК «Комета» відсутні документи про вступ ОСОБА_4 в члени ГК, а також документи, які підтверджують сплату останньою вступного внеску.

Не надані такі документи до суду і щодо членства ОСОБА_5 в кооперативі.

/ т. 2, а.с. 2 - 3, 88 - 91, 121 - 141 /

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду, будь-яких доказів членства матері ОСОБА_4 в ГК »Комета» позивач суду не надав, як і доказів повної сплати нею пайового внеску та часу його сплати, які б давали підстави для висновку про набуття нею права власності на гаражний бокс у порядку Закону України « Про власність».

Крім того, зазначені обставини заперечуються представником відповідача.

Що стосується виданих довідок Головою правління ОСОБА_9 , суперечливих за змістом, та з урахуванням позиції ГК »Комета», як відповідача в справі, висловленої в запереченнях проти позову, підписаних ним же, не є підставою для таких висновків.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати набуття ОСОБА_4 права власності на гаражний бокс НОМЕР_4 , володіння ним на час смерті, та, виходячи з цього, належності його до складу спадщини після її смерті.

Крім того, звертаючись до суду, позивач посилається на те, що лише мати була власником гаражного боксу НОМЕР_4 , сплатила вступний та сплачувала членські внески, набувши таким чином одноособове право власності на нього.

В свою чергу вважає дії батька - ОСОБА_5 по розпорядженню гаражним боксом та позбавлення його права користування ним після смерті матері незаконними, подавши заяву про виключення наданих відповідачем копій документів, що стосуються членства ОСОБА_5 в кооперативі та відношення до даного гаражного боксу з числа доказів.

Наполягаючи саме на належності гаражного боксу НОМЕР_4 матері на момент її смерті та неправомірності дій ОСОБА_5 , в той же час, будучи забезпеченим правовою допомогою, клопотання в порядку ст.51 ЦПК України про залучення його до участі в справі в якості співвідповідача не заявив.

При цьому, акцентуючи увагу на належності гаражного боксу НОМЕР_4 на праві власності лише матері, заперечував належність його обом батькам, як подружжю.

Звертаючись до суду, ні в позові, ні в судовому засіданні не навів доказів, які б підтверджували порушення його прав на спадкування після смерті матері саме з боку ГК »Комета».

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин.

Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

З точки зору ч.1 ст.2 ЦПК України основними завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З даного аналізу випливає, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав.

Тому саме позивач визначає, до кого пред`явити позов.

Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не заявить клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, суд у такому позові відмовляє.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з викладеного вище, окрім відсутності підстав для висновку про належність гаражного боксу НОМЕР_4 ОСОБА_4 на праві власності на час її смерті, суд також вважає, що діями залученого позивачем до участі в справі відповідача його права на спадкування порушені не були і не могли бути порушені, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1235 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 11, 19-1, 21 Закону України «Про кооперацію», ст.15 Закону України « Про власність», ст.ст. 2 -5, 12-13, 48, 51, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Комета» про визнання права власності на гаражний бокс відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2019 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва