Справа № 359/2751/19
Провадження №6/359/90/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі Шляхетко Ю.В.

за участі

державного виконавця Хорошої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про примусове проникнення до житла боржника

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року головний державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Хороша Н.В. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Подання вмотивоване тим, що на примусовому виконанні в Бориспільському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження №54454060 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 188297 гривень 44 копійок. Під час вчинення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_1 є власником вищевказаного житла. Натомість, боржник ігнорує вимоги державного виконавця про опис майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Він не допускає державного виконавця до квартири та умисно ухиляється від виконання рішення суду. Тому виникла необхідність у примусовому проникненні до вказаного об`єкта нерухомого майна для подальшого звернення стягнення на майно боржника.

У судовому засіданні державний виконавець підтримав подане подання та просив суд його задовольнити.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали подання суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 травня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист №755/14795/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 181262 грн 14 коп, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та судового збору в розмірі 2035 грн, а всього на загальну суму в розмірі 188297,44 грн (а.с. 6-7).

Постановою старшого державного виконавця Деснянського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Диких О.В. від 11.08.2017 року було відкрито виконавче провадження №54454060 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа (а.с.5).

На підставі заяви представника боржника ОСОБА_3 від 10.07.2018 року (а.с.11) це виконавче провадження було зупинено в зв`язку з відкриттям апеляційного провадження. Ця обставина підтверджується копією постанови головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Хорошої Н.В. від 08.08.2018 року (а.с.13).

Постановою державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Хорошою Н.В. від 12.11.2018 року виконавче провадження №54454060 з примусового виконання виконавчого листа №755/14795/16-ц від 12.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 181262 грн 14 коп, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та судового збору в розмірі 2035 грн, а всього на загальну суму в розмірі 188297,44 грн було поновлено.

З відповіді в.о. міського голови Ковальової Л.О. м. Борисполя Київської області №54454060 від 29.09.2017 року (а.с.8) та Інформаційної довідки з Державного рестру речових прав на нерухоме майно №94271331 від 11.08.2017 року (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічне положення міститься і в статті 311 ЦК України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Дійсно, в матеріалах цивільної справи містяться вимоги державного виконавця №42589 від 13.11.2018 року та №469 від 10.01.2019 року (а.с.20, 22, 25), адресовані ОСОБА_1 про проведення виконавчих дій, а саме: опису квартири АДРЕСА_2 та його присутності під час їх вчинення, а також акти державного виконавця від 23.11.2018 року, 13.03.2019 року та 17.08.2019 (а.с. 21, 23, 26) про неможливість вчинення опису майна внаслідок недопущення державного виконавця до квартири.

Однак, в матеріалах цивільної справи справи відсутні відомості отримання боржником постанов державного виконавця про поновлення виконавчих дій та про арешт майна боржника. Також державним виконавцем не надано суду доказів того, що ним направлялися повідомлення боржнику про здійснення виходу до житла, а боржник був повідомлений про необхідність забезпечення доступу державному виконавцю до житла з метою його опису.

За таких обставин, суд приходить до висновку що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» , ст.ст. 77,80, 260, 261, 268, 439 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про примусове проникнення до житла боржника залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст.261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 5 квітня 2019 року

Суддя С.С. Чирка