05.11.2019
Справа № 645/882/19
Провадження 2/642/1222/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та визнання недійсними договорів,

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова з Харківського апеляційного суду за підсудністю надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить визнати протиправними дії ПАТ «КБ «Надра» щодо нарахування процентів і пені по кредитному договору, визнати недійсним договір купівлі продажу (відступлення) права вимог, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 29.05.2019 позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір за подання позову до суду та не обгрунтовано підставу застосування до позовної заяви ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвала суду про залишення позову без руху в частині сплати судового збору підлягала апеляційному оскарженню.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04.09.2019 апеляційну скаргу позивача на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 29.05.2019 про залишення позову без руху залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

21.10.2019 позивач по справі подала до суду уточнену позовну заяву на виконання вимог ухвали суду від 29.05.2019 про залишення позову без руху, в якій уточнила, що укладений між нею та ВАТ КБ «Надра» кредитний договір підпадає під ознаки споживчого кредиту, її права як споживача порушено, оскільки банк змінив строк дії Кредитного договору датою звернення, крім того, їй протиправно нараховувались проценти та пеня після закінчення строку дії Кредитного договору, тому до нього підлягає застосуванню ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, вказала, що в договорі купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором банк відступив ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором на суму, яка не відповідача дійсності, оскільки складається із протиправно нарахованих Банком процентів та пені, тому вважає, що її права як споживача порушені і тому вона звільняється від сплати судового збору.

Справа повернулась до суду першої інстанції 31.10.2019.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з позову, позивач просить суд:

-визнати протиправними дії ПАТ «КБ «Надра» щодо нарахування процентів і пені по кредитному договору,

-визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення) права вимог, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 ,

-визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2

Тобто нею заявлено три немайнові вимоги.

Так, позивач в уточненій позовній заяві обгрунтувала підстави її звільнення від сплати судового збору з урахуванням положень ЗУ «Про захист прав споживачів» за дві вимоги немайнового характеру - визнання протиправними дії ПАТ «КБ «Надра» щодо нарахування процентів і пені по кредитному договору, визнання недійсним договір купівлі продажу (відступлення) права вимог за Кредитним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

При цьому, позивач, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів» як на підставу звільнення від сплати судового збору щодо всіх трьох немайнових позовних вимог, взагалі не обгрунтувала та не зазначила підстави застосування до третьої позовної вимоги (про визнання недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 ) положень ЗУ «Про захист прав споживачів», відтак, відсутні підстави її звільнення від сплати судового збору щодо цієї позовної вимоги, при цьому, позивач не вказала також, які її права, як споживача порушені при укладанні між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 договору про відступлення прав за іпотечним договором, враховуючи, що вона не є стороною такого договору, а також позивач не сплатила судовий збір за третю позовну вимогу немайнового характеру.

Харківський апеляційний суд постановив про залишення ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху ще 04.09.2019. Так, з вказаної постанови у позивача було достатньо часу для виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 29.05.2019. Проте, позивач не виконала вимоги ухвали в повному обсязі, не підтвердила підстави її звільнення від сплати судового збору за позовну заяву немайнового характеру про визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , та, відповідно, не сплатила судовий збір за таку позовну вимогу.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснюється, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Харківський апеляційний суд у вищевказаній постанові від 04.09.2019 вказав, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що позов стосується захисту прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом № 1023-ХІІ.

Позивачем такі предмет та підстави позову, спосіб захисту не зазначені щодо кожної позовної вимоги, не надано до суду платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 29.05.2019 про залишення позову без руху в частині сплати судового збору за позовну вимогу про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.81 №R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики ЄСПЛ вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

При цьому, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Згідно ст. 185 ч. 3 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку, що позивач не виконав вимоги, визначені ст.ст. 175 - 177 ЦПК України, а тому позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч.7 ст. 185 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та визнання недійсними договорів - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, у разі припинення існування обставин, які стали причиною його повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя