П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 626/1199/17

провадження № 61-48438св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи:Орган опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, Орган опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року у складі головуючого судді Дудченко В. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року у складі суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що вона 17 травня 2014 року з ОСОБА_5 зареєструвала шлюб у Виконавчому комітеті Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис № 1. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На день подання позову до суду позивачка вагітна.

Зазначила, що відповідач ображає та б'є її, погрожує їй, принижує її честь і гідність.

Вказувала, що за фактом заподіяння їй умисних тілесних ушкоджень 16 травня 2017 року слідчим СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального Кодексу України та розпочато розслідування.

Зазначала, що у зв'язку з побиттям її відповідачем, вона неодноразово зверталась на прийом до сімейного лікаря та перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: змішана енцефалопатія 1 ступеня, астеноневротичний синдром, як наслідок травми голови. Перелом кісток носу.

Будучи вагітною та вкрай уразливою в такий період, вона, враховуючи наведені вище обставини та постійні скандали в будинку, влаштовані відповідачем, який на той час не був працевлаштованим та зловживав спиртними напоями, змушена була у травні 2017 року переїхати проживати до її родичів в с. Іванівське, Красноградського району, Харківської області.

Сторони проживали разом з батьками відповідача за адресою: АДРЕСА_1, де зараз проживає ОСОБА_5 та перебувають їх діти.

Посилаючись на те, що її відносини із відповідачем не сприяють позитивному вихованню дітей, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей, просила розірвати шлюб між ними та визначити місце проживання дітей з нею, враховуючи їх права на належне виховання, яке в повній мірі може бути забезпечене матір'ю, але при участі батька.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 17 травня 2014 року в Виконавчому комітеті Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис № 1, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_4 залишено прізвище - «ОСОБА_4».

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю - ОСОБА_4

Неповнолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишено проживати разом з матір'ю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог. Крім того встановивши всі фактичні обставини справи, суд першої інстанції виходив з того, що ні у висновку Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, так і під час судового розгляду, не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю, та дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю, а тому, врахувавши ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, висновок Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, в якому третя особа вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з матір'ю, позов задовольнив.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з матір'ю - ОСОБА_4 та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухваленні з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки на думку відповідача, суди, у порушення вимог частини першої статті 161 Сімейного Кодексу України, ухвалили рішення без урахування інтересів дитини. Крім того, зазначає, що суди мали виходити з інтересів дитини, і вважає, що саме з батьком їм буде краще та він створив сприятливі умови для їх фізичного та морального розвитку.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 626/1199/17 із Красноградського районного суду Харківської області.

У січні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

25 січня 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5, вказуючи на те, що підстав для задоволення його скарги немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують з огляду на таке.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 травня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Коричинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судами встановлено, що відповідно до довідки Красноградської ЦРЛ від 10 липня 2017 року, позивачка була вагітна: строк вагітності становив 20 тижнів, передбачуваний термін пологів 27 листопада 2017 року.

Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0000291, 15 травня 2017 року до чергової частини Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшли матеріали перевірки ЖЕО 1076 від 06 травня 2017 року про те, що 27 березня 2017 року ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 у вигляді змішаної енцифалопатії, астеноневротичний синдром, травма голови, перелом кісти носу.

Як встановлено судами, згідно виписки із медичної картки ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Красноградської ЦРЛ з діагнозом: змішана енцифалопатія, астеноневротичний синдром, наслідки травми голови, перелом кісти носу (з 06 травня 2017 року по 12 травня 2017 року).

Також було проведено консультативне судово-медичне дослідження ОСОБА_4 з 12 травня 2017 року по 15 травня 2017 року, про що було надано акт судово-медичного консультативного дослідження (обстеження) по заяві (угоді з фізичними та юридичними особами № 28-КР/17 від 12 травня 2017 року), відповідно до якого у неї був установлений діагноз змішана енцифалопатія, астеноневротичний синдром, наслідки травми голови, перелом кісти носу. Дані тілесні ушкодження з'явились внаслідок травматичної дії тупим твердим предметом, можливо способом, указаним ОСОБА_4, а саме як зазначила позивач після побиття ОСОБА_5

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, відповідно до консультативного висновку від 05 травня 2017 року Державної установи «Інститут неврології психіатрії та наркології» відповідно до якого у ОСОБА_4 були виявлені наслідки черепно-мозкової травми, перенесеної в березні 2017 року.

Матеріали кримінального провадження № 0000291 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ОСОБА_5 за підсудністю були надіслані до Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Судами встановлено, що відповідно до інформації, наданої Деражнянським ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області про всі звернення правоохоронних та контролюючих органів за фактами протиправних дій, вчинених ОСОБА_5, надходило повідомлення про вчинення ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 неправомірних дій, ЄО № 1905; - 29 липня 2015 року надходило повідомлення від ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 не бажає повертати їхню спільну дитину, ЄО № 1914; - 04 серпня 2015 року надходило повідомлення про вчинення ОСОБА_5 насильства в сім'ї відносно ОСОБА_4, ЄО № 1975.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім цього, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан (стаття 150 Сімейного Кодексу України).

Відповідно до статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Згідно із частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом частин 1, 2 статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У статті 19 Сімейного Кодексу України зазначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судами встановлено, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 червня 2017 року № , відповідно до якої ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Висновком органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області від 15 червня 2017 року зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати зустрічам доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_4 (а.с. 119).

Відповідно до свідоцтва про народження у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась третя дитина ОСОБА_8 (а.с. 128).

Згідно довідки Іванівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_4 фактично проживає в с. Іванівське,Красноградського району Харківської області разом з малолітньою дитиною ОСОБА_8, 2017 року народження (а.с. 215).

Судами встановлено, що актом обстеження умов проживання від 31 січня 2018 року зафіксовано факт проведення обстеження умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Дане житло належить її бабусі ОСОБА_9, умови проживання добрі. Ні один із дорослих членів сім'ї не вживає спиртні напої або наркотичні засоби. Для виховання та розвитку дітей підготовлені окремі кімнати, є окремі ліжка, столи, стільці, шафа для одягу, іграшки, речі особистої гігієни, канцелярські вироби. Створені всі умови для повноцінного розвитку дітей (а.с. 216).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 квітня 2018 року, відповідно до якого, виходячи з інтересів дітей, орган опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з їх матір'ю ОСОБА_4 в с. Іванівське, Красноградського району, Харківської області.

Як досліджено судом першої та апеляційної інстанції, що згідно з вищезазначеним висновком встановлено, що батько ОСОБА_5, не вжив ніяких заходів щодо розв'язання їх спору з матір'ю дітей та не забезпечив безперешкодні зустрічі матері ОСОБА_4 з доньками, яка проживає окремо та бажає спілкуватися з дітьми, та брати участь у їх вихованні. А також зазначили, що проведені бесіди з батьком дітей результату не дали, а прийнятий висновок органу опіки та піклування від 15 червня 2017 року № 46/26-11-48/17 не виконаний.

Таким чином встановивши фактичні обставини справи та дослідивши висновки органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, суд першої та апеляційної інстанції, прийшли до обґрунтованого висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв