Справа № 461/1812/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2293/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду.

В обгрунтування позову покликався на те, що 27 липня 2002 року в результаті падіння військового літака СУ-27УБ під час демонстраційних польотів на аеродромі «Скнилів» м. Львова йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. За висновком МСЕК від 28 лютого 2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності зі втратою професійної працездатності, безтерміново, за висновком МСЕК від 14.05.2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності з втратою 100% професійної працездатності, безтерміново, після переоглядів за висновком МСЕК від 06 червня 2006 року встановлена І група інвалідності, визначено, що позивач не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду. Просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року, яка складає 45576,00 грн.; стягнути відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року в сумі 34182,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року, в розмірі 45576,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року в розмірі 34182,00 грн.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводів про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів використання додаткових коштів на догляд. При ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував обставини, зазначені у відзиві на позов, в якому чітко і аргументовано були роз`яснені доводи щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Вказує на те, що позивач мав можливість надати докази на підтвердження права на відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, однак цього не зробив. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, а відтак має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності. Оскільки позивач на час ушкодження здоров`я не працював, втрачений заробіток слід нарахувати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 45576,00 грн. за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року. Також підлягають відшкодуванню за цей період додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду у сумі 34182,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування» Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ № 42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України, у чому вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін у цій частині ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальній справі по обвинуваченню військових службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України по Скнилівський трагедії. Унаслідок катастрофи літака СУ-27, в результаті дій яких позивачу спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком медичної експертизи № 150 від 28 грудня 2007 року позивач отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв`язку з наслідками вказаної перенесеної важкої черепно-мозкової травми стійка втрата працездатності ОСОБА_1 складає 100 % безстроково. Дані травми нанесені позивачу в результаті катастрофи військового літака Су-27УБ на Скнилівському летовищі 27 липня 2002 року.

Відповідно до витягу з акту серії ЛВА-1 № 134481 від 28 лютого 2004 року, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, у діагнозі МСЕК зазначено, що захворювання є наслідком травми 2002 року, отриманої при аварії військового літака (Скнилівська авіакатастрофа).

Згідно довідки серії ЛВА-1 № 188551 від 14 травня 2004 року, після повторного переогляду позивачеві встановлена ІІ група інвалідності.

Відповідно до довідки серії НОМЕР_1 -1 НОМЕР_2 290854 від 06 червня 2006 року, ОСОБА_1 встановлена І група інвалідності, у висновку вказано, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Установлено, що потреби позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також висновками лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру № 160 від 08 липня 2005 року та № 170 від 09 червня 2006 року.

Обставини отримання ОСОБА_1 травм, що стали причиною втрати працездатності, встановлювалися рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року, 23 липня 2009 року, 29 вересня 2010 року, 16 травня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 28 травня 2013 року, 30 квітня 2014 року, 10 квітня 2015 року, 08 квітня 2016 року, 21 квітня 2017 р., 11.06.2018 р. а відтак згідно із ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2018 р. 31.12.2018 р. встановлено в розмірі 3723 грн.

Згідно з законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати на 2019 р. встановлено в розмірі 4173 грн.

Всього заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2019 р. складає:

(3200 грн. * 10 місяців ) + (4173 грн. * 2 місяці) = 45576,00 грн.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір витрат не може бути меншим 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутову допомогу, 1/4 % мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком заборгованості по відшкодуванню додаткових витрат викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2019 р., зробленим судом першої інстанції, що становить:

(3200 грн. * 10 місяців) / 2 + (4173 грн. * 2 місяці) / 2 =22788,00 грн. - на побутову допомогу

(3200 грн. * 10 місяців) / 4 + ( 4173 грн. * 2 місяці) /4 = 11394, 00 грн. - на звичайний догляд.

Всього заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2019 р. становить 22788,00 грн. + 11394,00 грн. = 34182,00

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до установлення інвалідності 1 групи та необхідності стороннього догляду, позивачу були заподіяні ІНФОРМАЦІЯ_1 під час демонстраційних польотів на аеродромі «Скнилів» м. Львова внаслідок падіння військового літака СУ-27УБ, який належав відповідачу, суд дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок Міністерства оборони України щодо відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення та недоведеності позивачем його вимог спростовуються дослідженими матеріалами справи, зокрема висновками експерта, висновками МСЕК, довідками закладів охорони здоров`я, які містять відомості щодо втрати позивачем внаслідок спірних подій загальної працездатності та необхідності стороннього догляду за позивачем. Висновки суду щодо стягнення з відповідача спірних сум є законними та обґрунтованими.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони є ідентичними обставинам, якими відповідач обґрунтовував відзив на позовну заяву, та таким доводам суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 31.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.