ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1325/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/1466/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічними позовами ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/1325/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2019 року (суддя Горщар А.Г.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу Бондар Світлана Миколаївна, про визнання недійсними кредитного договору, додаткових угод, договору іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову зазначало, що 29.08.2008 між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № НМРWGА, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 35089,34 доларів США з терміном повернення до 29.08.2018, та зобов`язалась для погашення заборгованості сплачувати щомісячний платіж, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором.

Позичальник не виконувала взятих на себе договірних зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати кредиту, у зв`язку з чим у неї станом на 08.06.2015 виникла заборгованість, яка становить 90277,76 доларів США, що за курсом 21.02 еквівалентно 1897638,47 грн. та складається з: 44897,48 доларів США заборгованість за кредитом; 12808,97 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3247,91 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 25013,13 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 11,89 доларів США штраф (фіксована частина); 4298,37 доларів США штраф (процентна складова).

29.08.2008 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався нести солідарну відповідальність в разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Позивачем було направлено для відповідачів вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань по кредитному договору, проте така вимога залишена без задоволення. А тому, банк звернувся до суду та просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 90277,76 дол. США, що еквівалентно 1897638,47 грн. та судові витрати.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. Мотивуючи тим, що при укладенні кредитного договору банк не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг, необхідної інформації про умови кредитування, всупереч положенням законодавчих актів щодо валютного регулювання не відкрив поточного рахунку для зарахування кредитних коштів для наступної видачі готівкою з каси іноземної валюти, а отже, відсутній факт надання позичальнику кредиту в іноземній валюті та між сторонами не виникли кредитні правовідносини.

Вказувала також, що кредитний договір містить положення щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2 (6.2) цього договору є несправедливими, та суперечать положенням ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору іпотеки передбачають, що позичальник зобов`язаний здійснити особисте страхування та страхування предмету іпотеки. При цьому, кредитодавець самостійно визначив, що страхування предмету іпотеки та особисте страхування має здійснювати СК «Інгосстрах», на що додатково передбачив видачу позичальнику коштів, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості вільного вибору страховика. Крім того, посилається на те, що встановлені кредитним договором пеня та штраф є непропорційно великими сумами компенсації і суперечать вимогам законодавства. А тому, недотримання принципу розумності та справедливості при укладенні договору може бути підставою для визнання договору недійсним, зокрема, в частині тих положень договору, які суперечать принципу розумності та справедливості. А недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 уточнила зустрічні позовні вимоги та, посилаючись також на приховання банком важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленими між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, що є введенням в оману позичальника, на неправомірне віднесення при укладенні додаткових угод заборгованості із нарахованих відсотків за кредитом на тіло кредиту, на наявність у додаткових угодах умов щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», та на відсутність взаємної письмової згоди на використання факсимільного відтворення підпису, просила визнати недійсними: кредитний договір № НМРWGА від 29.08.2008 укладений між нею та банком; додаткові угоди до цього договору за № 1 від 27.11.2011 та від 23.01.2013; договір іпотеки від 29.08.2008, та зобов`язати зняти заборону відчуження і виключити запис про обтяження майна з державного реєстру іпотек.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором він 29.08.2008 уклав з банком договір поруки, згідно з яким взяв на себе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за його користування, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Вказував, що 23.11.2015 він отримав від банку листа, в якому містились копії додаткової угоди № 1 від 27.09.2011 та додаткової угоди № 1 від 23.01.2013 до кредитного договору № HMPWGA від 29.08.2008, про які раніше він не знав.

Цими додатковими угодами було змінено забезпечене порукою зобов`язання із розширенням відповідальності поручителя без його згоди та, відповідно, збільшено зобов`язання поручителя за договором поруки, зокрема це мало місце у викладенні додатковою угодою № 1 від 27.09.2011 в новій редакції пункту 8.1 кредитного договору, а також визначено новий графік погашення кредиту, в якому збільшено щомісячний платіж по його сплаті до 918,19 доларів США, та встановлено додатковий штраф за порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого в Графіку погашення кредиту понад 31 день у розмірі 8860,61 доларів США, додаткова неустойка за порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород (пункти 2, 6 вказаної додаткової угоди). Вказував також, що аналогічні зміни, якими збільшено обсяг відповідальності поручителя мали місце при укладенні Додаткової угоди № 1 від 23.01.2013.

Посилаючись на те, що на зміну забезпеченого порукою зобов`язання він згоди не давав, а вищеназвані додаткові угоди були укладені без його відома, ОСОБА_3 просив визнати припиненим договір поруки.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2019 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №НМРWGА від 29.08.2008, яка станом на 08.06.2015 становить 60944,63 доларів США, що за курсом 21.02 становить 1281056,12 грн. та складається з: 32534,66 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; 12352,16 доларів США заборгованість по кредиту поточна; 259,07 доларів США заборгованість по процентах прострочена; 12550,83 доларів США заборгованість по процентах поточна; 3247,91 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 64052,81 грн. штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2589,95 грн. В решті вимог первісного позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення цього позову, вжиті ухвалою суду від 20.10.2016, у виді заборони для АТ КБ «Приватбанк» проводити державну реєстрації права власності, здійснювати відчуження та будь-яку передачу прав, укладати договір купівлі-продажу предмету іпотеки за договором іпотеки від 29.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Бондар С.М., щодо житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 1000 кв.м., кадастровий номер :02:005:0399, та земельної ділянки, площею 1000 кв.м., кадастровий номер :02:005:0195.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим договір поруки № НМРWGА/1, укладений 29.08.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 487,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , в решті рішення суду залишити без змін. Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дав їм належної правової оцінки, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Зазначає, що вказана позивачем сума заборгованості за кредитом не відповідає дійсності, оскільки відповідна сума заборгованості по тілу кредиту не може бути більшою за суму отриманого позичальником кредиту, а відтак не відповідають дійсності нараховані позивачем на відповідну суму відсотки, комісії, неустойка.

Апелянт вважає висновок експерта № 2660/2661//18-26, 738-740/19-26 від 26.02.2019 таким, що викликає обгрунтовані сумніви в його достовірності та об`єктивності, оскільки відповіді на питання дані експертом без дослідження документів, які на клопотання експерта не були надані позивачем, та такий висновок експерта повністю суперечить висновку судового експерта від 29.07.2016 № 1087/16-45. Також вказує, що позивач за первісним позовом неправомірно відніс заборгованість із нарахованих відсотків за кредитом на тіло кредиту, у зв`язку з чим відповідачу фактично банком почали нараховуватись проценти на проценти, що суперечить ст. ст. 1046, 1048, 1054 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, судом не взято до уваги, що банком проводилось щомісячне нарахування винагороди за резервування ресурсів (комісія у розрахунку), що суперечить змісту зарезервованих ресурсів.

На думку заявника, банком порушені приписи актів законодавства України щодо порядку та умов видачі кредиту в іноземній валюті, а тому між сторонами з приводу отримання грошових коштів від банку не виникли кредитні правовідносини. Крім того, як вважає апелянт, позовні вимоги банку є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив позовну давність. Вказує на наявність достатніх підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання правочинів недійсними та безпідставну відмову суду в їх задоволенні в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2019 року.

В судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічними позовами ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам ухвалене у справі судом першої інстанції рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором, відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними умов кредитного договору № НМРWGА від 29.08.2008, додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 27.09.2011, додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 23.01.2013 щодо визначення винагороди за надання фінансового інструменту та за резервування ресурсів не відповідає.

Встановлено, що 29.08.2008 між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № НМРWGА, згідно з яким позичальник отримала кредитні кошти на строк по 29.08.2018 у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 35089,35 доларів США на наступні цілі: 31280,85 доларів США на споживчі цілі, з яких 30000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також 900 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 224,03 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 156,82 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 3808,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2. даного Договору (а.с. 15-18 т. 1).

Крім того, позичальником ОСОБА_2 було підписано додаток № 1 до кредитного договору, з якого вбачається, що ОСОБА_2 власним підписом посвідчила її обізнаність із загальною вартістю кредиту (а.с. 178 т. 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29.08.2008 між Приватбанком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № НМРWGА/1, згідно з яким поручитель взяв на себе відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за його користування, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 20 т. 1).

Крім того, 29.08.2008 між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (іпотекодавці) та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») укладено договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № НМРWGА, та передано в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами, а також земельні ділянки, площами по 1000 кв.м. кожна, цільове призначення яких для обслуговування житлового будинку. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4430 (а.с. 137-139 т. 1).

27.09.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та позичальником ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № HMPWGA від 29.08.2008, відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до 26 вересня 2011 року зменшено на 8860,61 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 дол. США, комісія у розмірі 0 дол. США, пеня у розмірі 8860,61 дол. США; визначено відповідальність у вигляді штрафу та викладено п. 8.1 Кредитного договору у новій редакції, за якою: банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 29.08.2008 по 29.08.2018 включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 47272,65 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі, а також у розмірі 15991,80 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2. даного Договору. Погоджено новий графік погашення кредиту (а.с. 154-155 т. 1).

23.01.2013 між сторонами кредитного договору знову укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору HMPWGA, за умовами якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 9653,41 дол. США, та встановлено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 9653,41 дол. США. Пункт 8.1 кредитного договору викладено в новій редакції: банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 29.08.2008 по 29.08.2018 включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 40839,99 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 9559,14 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2. даного Договору. Сторонами погоджено новий графік погашення кредиту. Пунктом 7 вказаної Додаткової угоди встановлено аналогічну, що й в додатковій угоді № 1 від 27.09.2011 відповідальність позичальника за неналежне невиконання зобов`язань по сплаті кредитних коштів, а також строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлено 50 років. (а.с. 158-159 т. 1).

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_2 належним чином не виконувала і станом на 08.06.2015 виникла заборгованість, яку банк просив стягнути на свою користь.

Згідно з висновком експерта № 2660/2661//18-26, 738-740/19-26 від 26.02.2019, документальне оформлення операцій з повноти та правильності нарахування та сплати тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені відповідає вимогам чинного законодавства, нормам бухгалтерського обліку в банках України, розрахунковим документам та умовам кредитного договору. Сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № HMPWGA від 29.08.2008 відповідно до умов кредитного договору станом на 08 червня 2015 року становить 60 944,63 доларів США і 432 087,46 грн., в тому числі 32534,66 доларів США строкова заборгованість за кредитом; 12352,16 доларів США заборгованість по кредиту прострочена; 259,07 доларів США заборгованість по процентах поточна; 12550,83 доларів США заборгованість по процентах прострочена; 3247,91 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; заборгованість по пені 432 087,46 грн. (а.с. 173-189 т. 3).

Відповідно до частини першої статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 527 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів, укладених із споживачами, про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі Правила), затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що пункт 8.1 кредитного договору, додаткових угод є дискримінаційним та таким, що суперечить інтересам споживача та порушує його права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Оскільки пункт 8.1. указаного кредитного договору та додаткових угод до нього в частині зобов`язань позивача щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2 (6.2) даного договору є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршання становища споживача, тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання таких умов договору недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині, в зв`язку з чим первісні позовні вимоги банку щодо стягнення комісії (у вигляді винагороди) задоволенню не підлягають. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, згідно з якою, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним.

При цьому, заява АТ КБ «Приватбанк» про застосування позовної давності до вимог визнання недійсними умов кредитного договору щодо визначення винагороди за надання фінансового інструменту та за резервування ресурсів не підлягає задоволенню, оскільки перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Подаючи заяву про визнання поважними причини пропуску позовної давності позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказувала, що про порушення свого права дізналась лише при отриманні розрахунку банку, який долучений до первісного позову, з якого вбачається нарахування банком комісії у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту та резервування ресурсів. Доводів на спростування вказаного матеріали справи не містять, а відповідач за зустрічним позовом, заперечуючи цей факт, протилежного не довів. Крім того, позовна давність щодо вимог про визнання недійсними умов додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 23.01.2013 щодо визначення винагороди за надання фінансового інструменту та за резервування ресурсів не сплила.

В решті рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання кредитного договору недійсним з інших підстав та договору іпотеки ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на те, що позивачем не було доведено наявності обставин, наслідком існування яких є визнання кредитного договору недійсним, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність дійсності заборгованості за кредитом (тілом) є безпідставними та спростовуються висновком експерта № 2660/2661//18-26, 738-740/19-26 від 26.02.2019.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо перерахування страхових платежів на рахунок страхової компанії в гривнях, та здійснення обліку кредиту на сплату страхових платежів та нарахування відсотків у доларах США. Оскільки умовами кредитного договору визначено отримання кредиту в іноземній валюті та виконання банком при сплаті страхових платежів лише доручення клієнта із обміну валюти в касі банку та перерахування цих коштів на рахунок страхової компанії в гривнях.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що банком 28.01.2009 ставилась вимога про дострокове повернення кредиту шляхом направлення листа письмової вимоги, оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин заявником надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на сплив позовної давності по первісних позовних вимогах є необґрунтованим, оскільки попередніми умовами кредитного договору строк позовної давності було визначено тривалістю 5 років, а умовами додаткових угод було збільшено позовну давність до 50 років. Крім того, позичальник здійснювала періодично платежі на погашення кредиту, останній платіж було проведено у червні 2013 року.

Безпідставними є посилання позивача за зустрічним позовом на збільшення банком процентної ставки з 19,45 % до 22,62 %, як підставу для визнання кредитного договору недійсним, оскільки такі дії стосуються виконання умов кредитного договору.

Неприйнятними є і доводи апеляційної скарги щодо встановлення кредитним договором умов щодо значного розміру пені та штрафів в розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним. Оскільки умовами укладеного кредитного договору, який оспорюється, сторони визначили сплату неустойки, що передбачена частиною першою статті 549 ЦК України. При належному виконанні позичальником взятих на себе зобов`язань задоговоромнеустойка не нараховується. А правильність нарахування неустойки (пені, штрафу) та можливість чи неможливість їх одночасного застосування перевіряється судом при вирішенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, а тому не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає зміні шляхом зменшення суми загальної заборгованості за кредитним договором до 57 696,72 доларів США, яка складається з 32534,66 доларів США простроченої заборгованості по кредиту, 12352,16 доларів США заборгованості по кредиту поточної, 259,07 доларів США заборгованості по процентах прострочених, 12550,83 доларів США заборгованості по процентах поточних; зменшення суму штрафу (процентної складової) до 60639 грн. 25 коп., а в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсними умов кредитного договору № НМРWGА від 29.08.2008, додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 27.09.2011, додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 23.01.2013 щодо визначення винагороди за надання фінансового інструменту та за резервування ресурсів - скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, в зв`язку з частковим задоволенням первісних позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2452 грн. 56 коп. (67,12 %), та з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 - 1802 грн. 03 коп. судового збору (32,88 %), сплачених нею при подачі апеляційної скарги.

При цьому, клопотання ОСОБА_2 та її представника щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки з врахуванням положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині оскарження рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову не оплачувалась судовим збором, а підстави повернення сплаченого ОСОБА_2 судового збору в розмірі 5480 грн. 64 коп. за подачу апеляційної скарги в частині оскарження рішення про часткове задоволення первісного позову АТ КБ «Приватбанк», відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», за наслідками розгляду справи по суті відсутні. Розподіл судових витрат здійснюється апеляційним судом з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову банку та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2019 року в частині задоволення первісного позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» змінити, зменшивши суму загальної заборгованості за кредитним договором до 57 696,72 доларів США, яка складається з 32534,66 доларів США простроченої заборгованості по кредиту, 12352,16 доларів США заборгованості по кредиту поточної, 259,07 доларів США заборгованості по процентах прострочених, 12550,83 доларів США заборгованості по процентах поточних; зменшивши суму штрафу (процентної складової) до 60639 грн. 25 коп., та суму судового збору - до 2452 грн. 56 коп. Виключити з абзацу 2 резолютивної частини рішення посилання суду на визначення загальної суми заборгованості за кредитом в гривневому еквіваленті.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсними умов кредитного договору № НМРWGА від 29.08.2008 року, додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 27.09.2011 року, додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 23.01.2013 року щодо визначення винагороди за надання фінансового інструменту та за резервування ресурсів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати недійсними умови кредитного договору № НМРWGА від 29.08.2008 року про встановлення винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору.

Визнати недійсними умови додаткової угоди № 1 до кредитного договору №НМРWGА від 29.08.2008 року від 27 вересня 2011 року про встановлення винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Визнати недійсними умови додаткової угоди № 1 до кредитного договору № НМРWGА від 29.08.2008 року від 23 січня 2013 року про встановлення винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 1802 грн. 03 коп. судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта