Справа № 128/3575/18
Провадження № 22-ц/801/794/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуСправа № 128/3575/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє представник - адвокат Піпко Андрій Миколайович, на рішення Вінницького районного суду від 14 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

В с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те ,що позивач не мав можливості своєчасно оформити свої спадкові права після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_6 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_7, так як спадкове майно в повному обсязі вже оформила на себе відповідач одноособово і не повідомила про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Вінницької районної державної нотаріальної контори від 21.11.2018 року за № 2298/02-31. Вважаючи свої права як спадкоємця порушеними і такими ,що підлягають захисту, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.11.2018 року та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року позовну заяву в частині позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку було залишено без розгляду на підставі відповідної заяви представника позивача.

Рішенням Вінницького районного суду від 14.02.2019 року позов задоволено , визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане 06 листопада 2018 року на ім'я ОСОБА_3, повернуто позивачу з Управління Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 352,40 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 2028 ,6 грн.

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Піпко А.М. просить зазначене рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 2028 ,6 грн. змінити та постановити нове, яким стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 528 ,60 грн. Вказав, що рішення у цій частині ухваленим з неповним дослідженням зібраних у справі доказів, з невідповідністю висновків обставинам справи, з порушенням норм процесуального права. Зазначив, що відповідач був позбавлений можливості наводити власні заперечення щодо розміру судових витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не було зазначено суми попереднього (орієнтовного) розрахунку таких судових витрат у позовній заяві. Вважає, що суд першої інстанції не мав брати до уваги надані докази щодо витрат на правничу допомогу, адже позивач не надав суду доказів їх надсилання відповідачу. Окремо звертає увагу на те, що до суду не було надано акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт).

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, що про подальше надання розрахунку судових витрат було зазначено у позовній заяві, а докази про понесені судові витрати було надано своєчасно.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові

від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат є : відсутність документального підтвердження витрат пов'язаних з розглядом справи в тому числі на правничу допомогу (договори, рахунки, квитанції ,платіжні доручення про сплату, касові ордери, тощо) та відсутність розрахунку таких витрат.

З врахуванням викладеного інші підстави відмови зазначені представником відповідача у апеляційній скарзі - неправильність дій самого позивача у справі, не зазначення попереднього(орієнтовного) розрахунку суми судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу у позовній заяві , ненадання суду доказів їх надсилання відповідачу, відсутність акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) не є підставою для відмови у стягненні таких витрат.

В зв'язку з цим доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу .

У даній справі наявні докази як документального підтвердження витрат - витяг з договору про надання позивачу правничої допомоги адвокатом Галіциною В.В., ордер про надання правничої допомоги, квитанція про оплату витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн., копія витягу з книги обліку доходів для платників єдиного податку з відображенням цієї суми як доходу , так і розрахунок цих витрат із зазначенням характеру виконаної роботи, витраченого часу і вартості (а.с. 108-114)

Посилання представника відповідача на правовий висновок Верховного Суду у постанові Суду від 15.12.2015 року у справі №21-4266а15 щодо необхідності надання акту - приймання наданих послуг не може прийматись судом до уваги у даному випадку, оскільки обставини справи ,викладені у зазначеній постанові стосуються юридичних осіб, у взаємовідносинах яких за законодавством та звичаями ділового обороту складання таких актів є обов'язковим.

Крім того, у справі , рішення у якій є предметом апеляційного розгляду , питання про ненадання належним чином правничої допомоги сторонами не підіймалось.

З вказаних документів вбачається, що позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у обгрунтованому розмірі, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх пропорційне стягнення з відповідача.

Інші доводи скарги правильні висновки суду не спростовують

Таким чином, судом першої інстанції було вірно застосовано норми процесуального законодавства щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду від 14 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: Копаничук С.Г.