Справа № 442/6266/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/571/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Савуляка Р.В.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ПАТ «Державний експортно-імпортний

банк України» - Городній О.М ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 Рупінського О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення суми вкладу та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Львові до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), у якому, з урахуванням змінених та збільшених позовних вимог (том 1 а.с. 2-9), просив стягнути з відповідача майнову шкоду шляхом стягнення суми вкладу та повернення грошових коштів в розмірі 57 335 доларів США, що еквівалентно 897 120,69 грн, 3 000 євро, що еквівалентно 58 061,32 грн.

Позов мотивував тим, що на виконання умов депозитних договорів, укладених 12 квітня 2010 року, 20 вересня 2011 року, 27 грудня 2011 року та 28 травня 2012 року між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», на рахунки у банку позивач вніс 33 675 доларів США, 13 700 доларів США, 3000 євро, та 10 000 доларів США. Зазначені договори зі сторони банку були скріплені відтиском печатки та підписом керівника відділення Стадник Г. Г. Позивач також отримав квитанції до договорів, в яких містяться підпис та печатка "Каса № 1".

У подальшому, як йому стало відомо під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , остання рахунки не відкрила та не зареєструвала в установленому законом порядку вказані договори. Кошти не повернула.

Обґрунтовуючи пред`явлення позову до банку, ОСОБА_5 вказував, що відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів на підставі укладеного договору банківського вкладу є обов`язком банку. Відсутність реєстрації договору, і як наслідок, необлікування на рахунках грошових коштів, на підставі укладеного договору належить кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу.

17.10.2018 ПАТ «Державно експортно-імпортний банк (АТ «Укрексімбанк»)» в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України в м. Львові (Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Львові)» подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів.

У зустрічному позові АТ "Укрексімбанк" просить визнати недійсними Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" від 12.04.2010 №38875-28701, Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" від 20.09.2011 №38875-29721, Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ювілейний" від 27.12.2011 №38875-31561, Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ювілейний" від 28.05.2012 №38875-31856, сторонами яких зазначено Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", як банк, та ОСОБА_7 "як ОСОБА_8 , як вкладник.

Зустрічний позов мотивований тим, що вказані вище договори повинні бути визнані недійсними, оскільки не відповідають приписам ч. 1-3, ч. 5, ч. 6 ст. 203 ЦПК України. Зокрема, укладені з порушенням порядку та Інструкції про касові операції в банках України, затвердженою Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 за №337 та Інструкції про порядок ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 №174, відповідно до яких визначено, що касове обслуговування банком клієнтів та оброблення готівки має здійснюватися в операційній касі (через касу банку). У даному ж випадку, на думку АТ "Укрексімбанк", ОСОБА_9 передав кошти ніби з метою їх розміщення на вклад саме ОСОБА_6 , а не до каси відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові, що прямо суперечить ст. 1059 ЦК України та Інструкції.

Крім цього, зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_6 від імені АТ "Укрексімбанк" підписала відповідні договори банківського вкладу, діючи на підставі довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 №010-01/224. Проте зазначає, що ні умовами вказаної довіреності АТ "Укрексімбанк", ні умовами посадової інструкції начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові від 07.08.2009, ОСОБА_6 не була наділена повноваженнями щодо здійснення касових операцій, зокрема, приймання національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку.

Поряд з цим, позивач за зустрічним позовом вважає, що такі договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме розміщення коштів на вкладних рахунках, оскільки ОСОБА_6 визнавала під час досудового розслідування кримінального провадження щодо неї, що привласника їх і фактично такі кошти на вкладні (депозитні) рахунки ОСОБА_10 яка ОСОБА_11 внесені не були.

В ході розгляду справи судом першої інстанції представником позивача Карп"яка ОСОБА_11 - адвокатом Рупінським О.Б. зроблено заяви щодо існування між сторонами саме договірних правовідносин згідно укладених депозитних договорів, та уточнено вимоги за первісним позовом, за яким він просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_3 заподіяну останньому матеріальну шкоду у зв`язку з невиконанням відповідачем умов вказаних договорів шляхом стягнення суми вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 33 675 доларів США (том 1 а.с. 25), суми вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 13 700 доларів США (том 1 а.с. 45), суми вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 3000 євро (том 1 а.с. 21) та суму вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 10 000 доларів США (том 1 а.с. 15).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_3 суму вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 33 675 доларів США, суму вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 13 700 доларів США, суму вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 3000 євро та суму вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 10 000 доларів США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в дохід держави 8810,00 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Львові до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відмовлено.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, без достатніх правових підстав визнав наявність між сторонами у справі договірних правовідносин (наявність укладених між ними договорів банківського вкладу), та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 , при цьому застосувавши одночасно відповідальність, що випливає з деліктних відносин та відповідальність за порушення договірних відносин. Вказує, що в матеріалах даної справи , так і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про внесення ОСОБА_13 , коштів за вкладами до каси банку, а відтак договори банківського вкладу є недійсними. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача Городній О ОСОБА_1 М. апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладенні у скарзі. Представник ОСОБА_12 ОСОБА_14 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин згідно укладених депозитних договорів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 12 квітня 2010 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі начальника відділення в м. Дрогобич Стадник Г ОСОБА_15 , яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності від 18 січня 2010 року, та ОСОБА_16 було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 33 675 доларів США на термін 186 календарних днів з 12 квітня 2010 року по 14 жовтня 2010 року зі сплатою 9 % річних на суму вкладу. Договір скріплений підписами сторін та печаткою банку.

Після закінчення терміну дії договору сума поділена на 2 вклади: на 25 000 доларів США та 8 675 доларів США.

14 жовтня 2010 року між цими ж сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 25 000 доларів США на термін 183 календарних днів з 14 жовтня 2010 року по 14 квітня 2011 року із розрахунку 8,3 % річних на суму вкладу.

Того ж дня між цими сторонами також було укладено інший договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 8675 доларів США на термін 183 календарних днів з 14 жовтня 2010 року по 14 квітня 2011 року із розрахунку 8,3 % річних на суму вкладу.

У подальшому договір на суму 25000 доларів США пролонгований шляхом укладення наступних договорів банківського строкового вкладу «Класичний» по 25 вересня 2012 року з відповідними відсотками річних.

Щодо вкладу на суму 8675 доларів США, між сторонами укладено новий договір на термін 183 календарних днів з 28 квітня 2011 року по 28 листопада 2011 року з розрахунку 5,1 % річних. У подальшому даний договір пролонговано неодноразово по 30 жовтня 2012 року.

25 вересня 2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі начальника відділення в м. Дрогобич Стадник ОСОБА_17 , яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності від 18 січня 2010 року, та ОСОБА_16 було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» № НОМЕР_1 на суму 33 675 доларів США на термін 183 календарні дні з 28 вересня 2012 року по 25 березня 2013 року з розрахунку 8 % річних на суму вкладу (том 1 а.с. 25).

У подальшому даний договір №38875-32452 на суму 33 675 доларів США пролонговано на новий строк шляхом укладення договору банківського строкового вкладу з 25 березня 2013 року по 25 вересня 2013 року. Даний договір скріплений печаткою банку та підписом від імені начальника відділення в м. Дрогобичі ОСОБА_18 .

28 травня 2012 року ОСОБА_5 уклав з ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі начальника відділення в м. Дрогобичі ОСОБА_6 договір банківського строкового вкладу «Класичний» № НОМЕР_2 на суму 10 000 доларів США на термін з 28 травня 2012 року по 28 листопада 2012 року із розрахунку 7 % річних на суму вкладу, який в подальшому пролонговано з 28 листопада 2012 року по 28 травня 2013 року (том 1 а.с. 21).

27 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 3000 євро на термін з 27 грудня 2011 року по 27 травня 2012 року з розрахунку 3,9% річних на суму вкладу. У подальшому, вказаний договір двічі переукладався на термін з 28 травня 2012 року по 28 листопада 2012 року договір №38875-31855 (том 1 а.с. 15) та з 28 листопада 2012 року по 28 травня 2013 року.

Крім цього, між ОСОБА_16 та відповідачем 20 вересня 2011 року укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 13 700 доларів США на термін з 20 вересня 2011 року по 21 березня 2012 року із розрахунку 6,4% річних на суму вкладу. Даний договір неодноразово переукладався, а саме на період з: 20 березня 2012 року по 22 вересня 2012 року; 25 вересня 2012 року по 25 березня 2013 року (договір №38875-358485 від 25.09.2012 року, (том 1 а.с. 45); 25 березня 2013 року по 25 вересня 2013 року.

З відповіді на ім`я позивача від 18 вересня 2013 року керуючого філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» ОСОБА_19 А.М. вбачається, що кошти в філії банку у м. Львові та її відділеннях (у тому числі відділенні м. Дрогобич) не розміщались ОСОБА_16 на умовах банківського вкладу (том 1 а.с. 68).

Судом першої інстанції установлено також, що на час укладення зазначених договорів ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», працювала на посаді начальника відділення в м. Дрогобич, мала повноваження на укладення таких договорів, та неодноразово укладала депозитні договори в приміщенні банку з іншими вкладниками, а на підставі наказу від 20 вересня 2012 року звільнена із займаної посади.

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами третьою, четвертою, п`ятою, статті 191, частинами першою та другою статті 366, частиною першою статті 358, частиною другою статті 90, частиною першою статті 209 КК України, в тому числі по незаконному факту отримання від ОСОБА_5 коштів на підставі договорів банківського вкладу. Провадження у даній справі зупинено у зв`язку з розшуком обвинуваченої.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі Положення), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі Інструкція), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст.1059 ЦК України, п.1.4.Положення, п.2.9 глави 2 розділу ІУ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

З огляду на вказане, можна дійти висновку, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником.

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 , суд обґрунтовано виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, що стверджується наявними в матеріалах справи копіями Договорів банківського вкладу від 28 травня 2012 року №38875-31855 на суму 3000 євро ( т. 1 а.с. 15), від 28 травня 2012 року №38875-31856 на суму 10000 доларів США (т.1 а.с. 21), від 25 вересня 2012 року №38875-32452 на суму 33675 доларів США (т.1 а.с. 25) та від 25 вересня 2012 року №38875-35485 на суму 13700 доларів США ( т.1 а.с. 45), сторонами яких зазначено: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», як банк, та ОСОБА_20 , як вкладник. Згідно з умовами Договорів банківського вкладу (п. 3), вказані договори вступають в дію з дня зарахування суми вкладу на вкладний (депозитний) рахунок «вкладника» і діють до дня повернення «вкладнику» вкладу та сплати процентів за користування вкладом. Номер вкладного (депозитного) рахунку, на який має бути зарахована сума вкладу, зазначений в п. 1.1 Договорів. Факт внесення коштів на вкладний рахунок стверджується квитанціями про внесення коштів на депозитні рахунки банку від 28 травня 2012 року на суми 10000 доларів США і 3000 євро та від 25 вересня 2012 року на суми 33675 доларів США та 13700 доларів США (том 1 а.с. 173-174), які містять усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; печатку каси (том 1 а.с.173-174). Вказані кошти не повернуто позивачу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, обґрунтовано не взяв до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не подано письмово заяви про уточнення позовних вимог, як безпідставні, з огляду на усні пояснення представника Карп"яка М ОСОБА_21 . як під час здійснення підготовчого провадження судом так і під час судового розгляду, в яких він просив стягнути суми вкладів за договорами від 28 травня та 25 вересня 2012 року (том 1 а.с. 15, 21, 25, 45).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В обґрунтування зустрічного позову АТ «Укрексімбанк" посилається на те, що ОСОБА_9 передав кошти саме ОСОБА_6 , а не до каси відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові; що умовами довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 та умовами посадової інструкції начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові від 07.08.2009 ОСОБА_6 не була наділена повноваженнями щодо здійснення касових операцій, зокрема, приймання національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку; що такі договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме розміщення коштів на вкладних рахунках, оскільки ОСОБА_6 визнавала під час досудового розслідування кримінального провадження щодо неї, що привласника їх і фактично такі кошти на вкладні (депозитні) рахунки ОСОБА_10 яка ОСОБА_11 внесені не були.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_10 ОСОБА_22 надано докази укладення таких договорів та докази внесення на виконання умов цих договорів коштів до каси банку, отримання відсотків за цими договорами, а тому такі договори були спрямовані на реальне їх виконання. Порушення інструкції про касові операції працівниками банку, в даному випадку ОСОБА_6 , не свідчить про недійсність самого договору.

З вищевказаних договорів убачається, що такі укладено між ОСОБА_10 як ОСОБА_23 та Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", в особі начальника відділення в м. Дрогобич ОСОБА_6 , яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності від 18 січня 2010 року.

Як установлено судом, зміст довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 №010-01/224 та посадова інструкція начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м.Львові від 07.08.2009 ОСОБА_24 відомі не були. Такі документи є внутрішньою документацією банку, регулювали трудові відносини між ОСОБА_6 , як працівником, та банком, як роботодавцем, і не могли регулювати його відносин, як вкладника з банком.

Враховуючи наведене, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів недійсними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 01.11.2019

Головуючий

Судді