ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2634/19

Номер провадження 22-ц/816/4989/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлов І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м. Ромни,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 28 жовтня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначав, що оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 30 квітня 2019 року утворився борг на загальну суму 19298 грн 56 коп., з яких: 1584 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом; 14819 грн 67 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1499 грн 58 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 895 грн 17 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Тарифах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними та не означає відсутність договірних відносин між сторонами і відсутність заборгованості. Також, на думку позивача, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. В апеляційній скарзі також наголошується, що місцевий суд оскарженим рішенням порушив принципи платності кредитного договору та стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 7).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідачка погодилась з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилась до його укладання та згодна з його умовами, а також погодилась отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 8, 9-32).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 квітня 2019 року становить 19298 грн 56 коп. і складається із: заборгованості за кредитом - 1584 грн 14 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 14819 грн 67 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 1499 грн 58 коп.; а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається із: 500 грн - штраф (фіксована частина), 895 грн 17 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Також, установивши, що фактично отримані за договором і використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» були повернуті, так як із фактично отриманих відповідачем кредитних коштів у сумі 2000 грн нею погашено заборгованості за отриманим кредитом на суму 8826 грн 09 коп., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вирішив справу відповідно до вимог статей 207, 626, 628, 638, 526, 549, 551, 1050, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Також, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано враховував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, установивши обставини того, що у заяві позичальника від 28 жовтня 2013 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, отримуючи 28 жовтня 2013 року кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви,.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 липня 2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1584 грн 14 коп., а до доводів апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відноситься критично, так як матеріалами справи доведено, що відповідачка, скориставшись встановленим їй кредитним лімітом у сумі 2000 грн, протягом строку дії кредитного договору погашала заборгованість за отриманим кредитом і загальна сума сплачених нею коштів становить 8826 грн 09 коп. (а.с. 5-6). Отже, фактично отримані і використані відповідачкою кредитні кошти повернуті у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно доданої позивачем до апеляційної скарги виписки про рух коштів за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2019 року за кредитними картками № 437227 від 28 жовтня 2013 року та № 486999 від 12 березня 2016 року сума фактично отриманих і використаних відповідачкою кредитних коштів становить лише 431 грн 41 коп. (а.с. 64-66, 67).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції, тим самим, допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, то колегія суддів зауважує про наступне.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Таким чином, установивши обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети, так як позивач не довів належними і допустимими доказами факту того, що саме з цими умовами була ознайомлена відповідач під час укладення кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов