ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1385/19 Справа № 205/2014/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ" про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ" про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ" про визнання права користування житловим приміщенням - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ" про визнання права користування житловим приміщенням.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом вбачається, що житлова квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду та перебуває на балансі Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «ЦЕНТРАЛЬНИЙ» Дніпропетровської міської ради згідно рішення Дніпропетровської обласної ради №332-14/ХХІІІ від 18.12.2000 року та додатку до нього (а.с.64-67).

Із відомостей наданих КЖЕП «ЦЕНТРАЛЬНИЙ» ДОР від 31.07.2017 року (а.с.64) вбачається, що квартира АДРЕСА_2 в 1975 році була виділена у користування ОСОБА_2, 1917 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року та знята з реєстрації у зв'язку із смертю. На підставі постанови дирекції та комітету профспілки металургійного заводу ім..Петровського №64 від 05.03.1996 року особовий рахунок переведено на ОСОБА_3, 1939 року народження (сина померлої), який мешкав у квартирі із дружиною - ОСОБА_4, 1937 року народження, померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

За весь час у вказаній квартирі були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2, 1917 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року зареєстрована 23.10.1974 року та знята з реєстрації у зв'язку із смертю; ОСОБА_3, 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, був зареєстрований 23.10.1974 року та знятий із реєстрації у зв'язку із смертю; ОСОБА_4, 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, була зареєстрована 21.11.1991 року та знята з реєстрації у зв'язку із смертю.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_3 помер (а.с.14,122).

За життя ОСОБА_3 звертався до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з приводу приватизації вказаної квартири, але йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю реєстрації квартири за комунальною власність територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (а.с.15).

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4

Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із ст. 103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано жодних достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що вона на підставі письмової згоди ОСОБА_3 на її вселення у квартиру АДРЕСА_3 проживала та проживає у вказаній квартирі, також не надано доказів того, що вона не зверталась до КЖЕП «ЦЕНТРАЛЬНИЙ» ДОР із заявою про вселення її у спірне житлове приміщення та її реєстрацію в ньому. Крім того, встановлено, що позивач зареєстрована за постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5, про що свідчить відмітка в паспорті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що що позивачем не доведено факту набуття права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім'єю з наймачем, ведення спільного господарства.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1, що відсутність письмової згоди не свідчить, що позивач не набула права користування жилим приміщенням, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що вона вселилась зі згоди наймача ОСОБА_3, проживала у цьому приміщенні, як член сім'ї, з ОСОБА_3 вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, ОСОБА_3за весь час не ставив питання щодо її виселення, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи позивачки про її проживання у спірному жилому приміщенні з 2011 року, сплату відповідних платежів за користування житлом не може бути самостійною підставою для визнання за нею права на жиле приміщення, оскільки вселення у таке приміщення мало місце на неналежній правовій підставі.

Незгода апелянта з висновком суду, що нею не доведено та не представлено доказів, що обґрунтовують вимогу про вселення її у спірне житло з підстав, зазначених у позовній заяві, є необґрунтованою та не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова