Справа № 703/376/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарях судового засідання Чубенко О.А., Бойко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 1987 року між позивачем та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, який 27 березня 2015 року за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області розірвано. Під час подружнього життя сторонами було придбано будинковолодіння АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу вищевказаної квартири був оформлений на ім`я відповідача. Оскільки будинковолодіння придбане під час шлюбу, за час подружнього життя, відповідач просила виділити їй в натурі 1/2 частину із спільної часткової власності житлового будинку по АДРЕСА_1 , що значиться під літ. «А,а», згідно технічного паспорта розташовані кімнати: кухня «L-1», площею 9,4 кв.м., кімната «L-4» площею 7,4 кв.м., веранда «5» площею 6,2 кв.м., кладова «6» площею 3,4 кв.м., та надвірні споруди: літню кухню під літ. «Б-1», що відповідає розмірам 1/2 частини її права власності, залишити у спільному користуванні між нею та ОСОБА_3 криницю «К», погріб «п/д», припинити позивачу право спільної часткової власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Крім того просила, виділити в натурі частки із спільної часткової власності в частині виділення у користування меблевого гарнітуру, телеприймача кольорового, холодильника, пральної машини «Лівехтон», килимових доріжок, килимів шерстяних, меблевого гарнітуру «Ромашка», дивана двостворчатого, комода дерев`яного, стіл журнальний, табуретки кухонні в кількості 3 шт., стіл полірований, кухонної витяжки електричної, кухонного посуду, каструлі, чайник, ложки, миски, чарки, вази, скляний посуд, залишити в користуванні ОСОБА_3 відеомагнітофон, віконні карнизи в кількості 3 шт., віконні гардини в кількості 3 шт., крісло-диван розкладний, диван двоспальний, шафу для одягу, радіоприймач в кількості 2 шт., інструмент : дрель, точило.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року замінено відповідача у вищезазначеній справі на правонаступника ОСОБА_2 , оскільки відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 . частину позовних вимог, а саме щодо виділення в натурі частки із спільної часткової власності в частині виділення у користування меблевого гарнітуру, телеприймача кольорового, холодильника, пральної машини «Лівехтон», килимових доріжок, килимів шерстяних, меблевого гарнітуру «Ромашка», дивана двостворчатого, комода дерев`яного, стіл журнальний, табуретки кухонні в кількості 3 шт., стіл полірований, кухонної витяжки електричної, кухонного посуду, каструлі, чайник, ложки, миски, чарки, вази, скляний посуд, а також щодо залишення в користування ОСОБА_3 відеомагнітофона, віконних карниз в кількості 3 шт., віконних гардин в кількості 3 шт., крісло-дивана розкладного, дивана двоспального, шафу для одягу, радіоприймач в кількості 2 шт., інструмент : дрель, точило - залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила виділити їй в натурі 1/2 частину із спільної часткової власності житлового будинку по АДРЕСА_1 , що значиться під літ. «А,а», згідно технічного паспорта розташовані кімнати: кухня «L-1», площею 9,4 кв.м., кімната «L-4» площею 7,4 кв.м., веранда «5» площею 6,2 кв.м., кладова «6» площею 3,4 кв.м., та надвірні споруди: літню кухню під літ. «Б-1», що відповідає розмірам 1/2 частини її права власності, залишити у спільному користуванні між нею та ОСОБА_3 криницю «К», погріб «п/д», припинити позивачу право спільної часткової власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідач, як правонаступник померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - ОСОБА_2 22 липня 2019 року надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити без його участі.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що померлий ОСОБА_3 був його батьком, позивач ОСОБА_1 його мати. У батьків виникали часті конфлікти і ОСОБА_3 - його батько придбав спірний будинок за власні кошти, де і проживав окремо від позивача ОСОБА_1

Cправа надійшла до суду 07 лютого 2017 року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року, яке набрало законної сили 16 червня 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., який в цілому згідно технічного паспорта складається з житлового будинку «А,а», сараю «Б», літньої кухні - сараю «Б-1», криниці «К», погребу «п/д», огорожі № 1 (а.с. 6-7).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №39291959 від 18 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року (а.с.8).

Згідно ст. 41 Констиції України кожен має право володіти, користуватися і рзпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок АДРЕСА_1 має житлові кімнати та допоміжні приміщення загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м. (а.с. 44-49) .

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається з ч. 1ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру); виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року вбачається, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Як передбачено ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 752/17-23 від 03 липня 2018 року поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 згідно ідеальних часток співвласників 1/2 до 1/2, неможливий.

Висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 752/17-23 від 03 липня 2018 року є переконливим та обґрунтованим, оскільки експертиза проведена відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25 лютого 1994 року, який узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи все вищезазначене, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем позовна вимога про виділення в натурі частки із спільної часткової власності не підлягає до задоволення, оскільки висновком експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 752/17-23 від 03 липня 2018 року встановлено, що поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 згідно ідеальних часток співвласників 1/2 до 1/2, неможливий. Інші позовні вимоги позивачем не ставилися та не заявлялися.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись с. 41 Конституції України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321,334, 364 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України,-

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст рішення суду виготовлений 31 жовтня 2019 року.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_2 , а житель АДРЕСА_3 , паспорт сері НОМЕР_1 виданий Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий О.П.Опалинська