Дата документу 10.04.2019 Справа № 334/3949/16-ц
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 334/3949/16 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання недійсним договору лізингу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг Україна»), третя особа ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання недійсним договору лізингу.

В позові позивач зазначала, що 28 січня 2014 року між сторонами був укладений договір про фінансовий лізинг №00009474 та Додатки: Загальні комерційні умови внутрішнього лізингу та Графік покриття витрат. Виходячи з якого позивач, як лізингоодержувач отримує у користування автомобіль «Ауді А6» (2,8FSI), а після виконання зобов'язань за договором набуває право власності на цей автомобіль.

На думку позивача укладений договір лізингу містить несправедливі умови:

1)Надання відповідачу права в односторонньому порядку змінювати платежі на власний розсуд (п.6.14);

2)У разі збільшення вартості предмету лізингу до моменту його доставки після зміни лізингоодержувачем первинної конфігурації або після зміни цін, ТОВ «Порше Лізинг Україна» може на власний розсуд включити всю суму, на яку була збільшена купівельна ціна об'єкту лізингу понад первинну ціну, погоджену сторонами, в перший чи другий лізинговий платіж (п.5.2);

3)За змістом пункту 6 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмету лізингу, проте формули перерахунку не передбачено;

4)У п.6.3 договору передбачається, що лізингові платежі та інші платежі відображають справедливу вартість об'єкту лізингу та забезпечують отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долару США, встановленого НБУ або українським комерційним банком;

5)Лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів п.6.4.3, п.6.4.2;

6)Згідно з п.12.5 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців з моменту перебігу строку лізингу, а за дострокову сплату лізингових платежів передбачено оплата непогашеної вартості контракту та одноразової комісії за дострокове закінчення строку лізингу в розмірі 4% від непогашеної вартості об'єкту лізингу.

Позивач просив визнати недійсним договір про фінансовий лізинг.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 28.01.2014 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Порше Лізинг Україна» договір про фінансовий лізинг №0009474, згідно з умовами якого отримала у користування автомобіль «Ауді А6» ( 2,8 FSI), з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог, а тому згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договірє укладеним.

Сам договір містить 21 розділ, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України "Про фінансовий лізинг", який є спеціальним.

Лізингоодержувач своїм підписом у договорі підтвердила, що вона ознайомилася та зрозуміла всі умови цього Договору про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів / Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також погодилася, що всі зазначені документи є невід'ємними частинами Договору та мають обов'язкову силу по відношенню до неї.

Відповідно до акту прийому-передачі від 5 лютого 2014 року позивач отримала об'єкт лізингу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено застосування до неї нечесної підприємницької діяльності з боку ТОВ "Порше Лізинг Україна" або, що ця діяльність була агресивною, як і не доведено, що виконавець послуг ввів її в оману, надав нечітку, незрозумілу або двозначну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Також не доведено наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки сторони у Договорі досягли згоди по всім істотним умовам і уклали цей договір, виявивши тим самим свою волю виникнення прав та обов'язків.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції щодо підстав для відмови у позові.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз'яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

З копії Договору фінансового лізингу № 00009474 від 28.01.2014 року вбачається, що він нотаріально не посвідчений.

З огляду на зазначене, у справі, яка переглядається, колегія суддів приходить до висновку про недійсність (нікчемність) договору фінансового лізингу у зв'язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення та у зв'язку із відсутністю у ТОВ "Порше Лізинг Україна" відповідного дозволу (ліцензії) на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17.

Оскільки оспорюваний договір фінансового лізингу укладений в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають вищевказані норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов'язань.

За таких обставин відсутні підстави для надання юридичної оцінки окремим пунктам договору на предмет їх несправедливості у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положень частини четвертої статті 12 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Оскільки суд обмежений вимогами диспозитивності цивільного процесу вимоги позивача про визнання недійсним нікчемного правочину не підлягають задоволенню, оскільки відсутній такий спосіб захисту своїх порушених прав, з підстав вказаних вище.

У постанові Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2019 року за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 травня 2018 року в справі за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг №00009474 від 28.01.2014 року судом зроблено висновок про нікчемність вказаного договору.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на такі встановлені колегією в ході апеляційного розгляду обставини, нею визнаються помилковими висновки суду щодо підстав для відмови в позові, у зв'язку з чим у відповідності до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: