ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 636/2355/18

провадження № 22-ц/818/3931/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 травня 2019 року в складі судді Ковригіна О.С.,

у с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просила стягнути з відповідачів на її користь в солідарному порядку матеріальні збитки у розмірі 31 300 грн. та 20 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0902 га, кадастровий номер :18:03:0040, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за цією ж адресою. Земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_2 та відгорожена бетонним парканом. Зазначає, що відповідачі знищили належний їй паркан, який був встановлений на земельній ділянці без порушень межових знаків. Внаслідок руйнування паркану та протиправних дій відповідачів їй завдано матеріальної шкоди в розмірі 31 300 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює в 20 000 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 травня 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 31 300 грн., 20 000 грн. моральної шкоди, 4 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що під час судового розгляду справи ОСОБА_2 визнала обставини справи, а саме що зруйнувала паркан шляхом його повалення. У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 31 300 грн., а на відшкодування моральних страждань 20 000 грн.

08 липня 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що спірний паркан належить позивачу на праві приватної власності. В правовстановлюючому документі на нерухоме майно серед господарських будівель немає спірного паркану, а є тільки огорожа та ворота. Інших документів на підтвердження наявності серед споруд домоволодіння спірного паркану (ні технічного паспорту, ні схеми розташування будівель і споруд, ні кадастрового плану земельної ділянки) подавач не надала.

Спірний паркан збудований у 2015 році, позивач придбала житловий будинок та земельну ділянку у 2017 році, а постанова Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, якою затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, на яку в оскаржуваному рішенні посилався суд першої інстанції, набрала чинності 10 травня 2017 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, бетонний фундаментальний паркан вважався самочинним.

Суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у даній справі до розгляду справи № 636/2664/18 про визнання недійсним рішення сесії Чугуївської міської ради щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, передачі її у власність та зобов`язання вчинити певні дії, яка зараз перебуває на розгляді Чугуївського міського суду Харківської області. Предметом спору справи № 636/2664/18 є місце розташування спірної межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_6 Б. Тому вважає, що тільки після з`ясування судом на чиїй землі знаходився спірний паркан, можливо зробити висновок щодо правомірності її дій.

Зазначає, що суд першої інстанції допустив ряд порушень норм процесуального права, а саме: не встановив правильність сплати позивачем судового збору, не надав її представнику можливість ознайомитись з матеріалами справи; провів судове засідання за відсутності її адвоката; не видав їй вступну та резолютивну частину рішення.

29 серпня 2019 року ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скрагу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотримання норм матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 травня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення участині справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_8 Б ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі продажу від 05 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В. за реєстровим номером 7, належить житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0902 га, кадастровий номер :18:03:0040, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за цією ж адресою.

Власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 за вказаною адресою існував паркан.

Із акту від 10 квітня 2018 року, складеного представниками органів місцевого самоврядування м. Чугуєва, вбачається, що паркан було встановлено мешканцями домоволодіння АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що паркан був зруйнований протиправними діями відповідачів, позивач звернулася у суд із відповідним позовом.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 380 ЦК України встановлено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 381 ЦК України).

Відповідно до статті 21 Закону України від 06 вересня 2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» огорожі і ворота відносяться до малих архітектурних форм.

Згідно з пунктом 13 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 07 липня 2011 року № 109, чинного на час встановлення паркану, малі архітектурні форми відносяться до об`єктів на проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Так, згідно з пунктом 6 вказаного Переліку зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після їх закінчення об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що ні на час будівництва паркану, ні на час розгляду справи законодавство України не містило зобов`язань щодо оформлення дозвільних документів на будівництво парканів на присадибних ділянках.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечувала факту зруйнування паркану. Зазначала, що зруйнувала паркан шляхом його повалення, оскільки вважає, що він встановлений з порушенням норм закону та на спірній земельній ділянці.

Оскільки обставини справи визнані сторонами, тому у відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач належним чином довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме факт завдання їй неправомірними діями відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (статті 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний паркан затіняв велику частину земельної ділянки ОСОБА_2 , перешкоджав провітрюванню, внаслідок чого частина її города покрилась мохом, не є підставою для відмови в задоволенні позову про вішкодування шкоди. ОСОБА_2 не була позбавлена можливості звернутися до суду із відповідним позовом або до уповноважених органів із питанням про невідповідність паркану Державним будівельним нормам 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у даній справі до розгляду справи № 636/2664/18 про визнання недійсним рішення сесії Чугуївської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, передачі її у власність та зобов`язання вчинити певні дії, яка зараз перебуває на розгляді Чугуївського міського суду Харківської області, не впливають на висновки суду про наявність правових підстав для задоволення позову. У разі задоволення позову ОСОБА_2 у цивільній справі № 636/2664/18, остання не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Доводи апеляційні скарги про те, що адвокату Ламанової Л.В. не було надано для ознайомлення дану справу, спростовуються матеріалами, згідно з якими 18 липня 2018 року адвокат Сафонова Яніна Борисівна подала до суду першої інстанції відповідну заяву та цього ж дня ознайомилась з матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 05 листопада 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.П. Коваленко

Р.М. Піддубний