Справа № 453/902/19
№ провадження 2/453/404/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судових засідань Бендеш А.І.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою «А-1») загальною площею 62,3 кв. м., з яких житлова площа становить 46,6 кв. м., з господарськими будівлями: сараєм (позначений у технічному паспорті на житловий будинок літерою «Б») та убиральнею (літера «Г»), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свою заяву мотивує тим, що його батьку ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з погосподарської книги № 5, № 8, виданим Волосянківським старостинським округом від 25.06.2019 року № 4. Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло все майно, яке належало спадкодавцю на момент його смерті. Зазначає, що його батько заповіту в сільській раді не складав. Вказує на те, що окрім нього спадкоємцями першої черги є його брат ОСОБА_2 та сестри ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , однак такі подали до Сколівської державної нотаріальної контори заяви про відмову від своїх спадкових прав.
11.07.2019 року позивачем було подано у Сколівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_6 , однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, хоча про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у судове засідання. Відзив на позовну заяву не подали.
У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим вионавчим комітетом Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області від 29.11.2013 року відповідно до актового запису № 24.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 27.10.2016 року, видане Волосянківською сільською радою Сколівського району у відповідності до актового запису № 31.
Про родинні відносини позивача з батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 свідчить свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , видане Сколівським райбюро ЗАГС Львівської області від 01.04.1970 року відповідно до актового запису № 30.
Згідно довідки Волосянківського старостинського округу Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 25.06.2019 року № 971 ОСОБА_6 заповіту в сільській раді не складав та до дня своєї смерті проживав разом зі своїм сином ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Із довідки Волосянківського старостинського округу Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 25.06.2019 року № 969 вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований адресою: АДРЕСА_1 .
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 17.06.2019 року ФОП ОСОБА_8 та довідки від 17.07.2018 року вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначений у технічному паспорті літерою «А-1»), збудованого у 1964 році, становить 62,3 кв. м., з яких житлова 46,6 кв. м. Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі: сарай, позначений у технічному паспорті літерою «Б» та убиральня, позначена у технічному паспорті літерою «Г». Інвентаризаційна вартість даного нерухомого майна становить 150 536,00 грн.
Як вбачається з витягу з погосподарської книги № № 5, 8, виданим Волосянківським старостинським округом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 25.06.2019 року № 4, вищезазначений житловий будинок АДРЕСА_1 та приналежні до нього господарські будівлі належали померлому ОСОБА_6 .
Оскільки заповіту ОСОБА_6 не складав, то спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України були сини померлого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5
На момент смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_1 постійно проживав з ним та був зареєстрований у спірному будинку по АДРЕСА_1 .
В розумінні частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В матеріалах справи відсутня заява позивача, яка б свідчила про відмову ним від спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , а відтак позивач, в розумінні статті 1268 ЦК України, вважається таким, що спадщину фактично прийняв, однак юридично не оформив.
Крім цього, матеріали справи містять заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були подані в органи нотаріату про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_6 .
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-888цс16 суд зауважив, що, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.
Згідно статті 13 Закону України «Про власність» від 1991 року, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
Статтею 12 ЗУ «Про власність» праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Таким чином, аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що ОСОБА_6 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, а також той факт, що іншим способом, окрім звернення до суду, позивач позбавлений можливості захистити свої порушені права та інтереси, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 95, 258, 259, 264, 265, 268, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок (літера «А-1») загальною площею 62,3 кв. м., з яких житлова площа 46,6 кв. м., з господарськими будівлями: сараєм літера «Б», убиральнею літера «Г», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.
У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Повний текст заочного рішення виготовлено 31.10.2019 року.
Суддя