Справа № 645/95/19
Провадження № 2/645/754/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2019 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючий - суддя Шарко О.П.
Секретар судових засідань - Ятлової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Немишлянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням -
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Немишлянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 грудня 2003 року ОСОБА_5, уклав шлюб з ОСОБА_7, який було зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова. Від проживання у шлюбі народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. 18 липня 2007 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було розірвано, донька ОСОБА_2 залишилася проживати разом з матір'ю. ІНФОРМАЦІЯ_6 року передчасно померла ОСОБА_7 ОСОБА_5 офіційно оформив опіку над неповнолітньою донькою. Квартира в якій вони мешкають, за адресою: АДРЕСА_1, - є не приватизованою. На сьогоднішній день в квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.; Відповідач№1 - ОСОБА_3, 1991р.н.; Відповідач №2 - ОСОБА_4, 1999р.н. підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім*ї та реєстрацію. Відповідачі по справі - є дядьком та тіткою неповнолітньої ОСОБА_2 Рішенням Фрунзенської районної ради м. Харкова від 19.09.2000р. №202/32 «Про влаштування неповнолітнього ОСОБА_3, до школи- Інтернату для дітей сиріт, та ОСОБА_4 до Будинку дитини» неповнолітній ОСОБА_3, влаштований до школи-Інтернату для дітей сиріт, неповнолітня ОСОБА_4, до будинку дитини. Пунктом 3 цього рішення було закріплено житлову площу по АДРЕСА_2 за неповнолітніми ОСОБА_3, та ОСОБА_4. Їх матір ОСОБА_8, - була позбавлена батьківських прав, померла у 2000 році. Рішенням Фрунзенської районної ради від 20 серпня 2001р. на ОСОБА_7 було відкрито договір найму житлового приміщення на двокімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Фрунзенської районної ради від 16 листопада 2004 року №221/8 п.З, 4 рішення Фрунзенської районної ради м. Харкова від 19.09.2000р. №202/32 - визнано такими що втратили чинність. Відповідно до довідки виданої Люботинським обласним інтернатом для дітей сиріт рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04.02.2003 року ОСОБА_3 усиновлений громадянами США. Після усиновлення рішенням суду змінено прізвище та ім'я дитини на ОСОБА_12, відрахований із інтернату 05.02.2003р. Згідно до довідки обласного спеціалізованого будинку дитини «Зелений гай» ОСОБА_4 була усиновлена в 2003 році. Після смерті матері ОСОБА_7, у ОСОБА_2 виникла необхідність зміни договору найму житлового приміщення АДРЕСА_2 на своє ім'я для подальшого проживання у цій квартирі. У зв'язку з реєстрацією у зазначеній квартирі відповідачів центрі надання адміністративних послуг відмовляють у прийомі заяви, у зв'язку з тим, що всі зареєстровані у зазначеному житловому приміщенні мають надати письмову згоду на зміну договору найму житлового приміщення. Настільки відомо позивачу, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - є громадянами США, в Україні не проживають з 2003 року, житловим приміщеннями квартири АДРЕСА_3, не користуються. їх місце проживання та контактна інформація на сьогодні - не відома.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним вище.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчать конверти, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляли, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Допитані у судовому засіданні у якості свідків сусіда позивача - ОСОБА_10, ОСОБА_11, кожен окремо пояснили та підтвердили, що відповідачі більше 10 років не проживають в квартирі АДРЕСА_4, наскільки їм відомо вони виїхали на постійне місце проживання до США.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.
Судом встановлено, що 06 грудня 2003 року ОСОБА_5, уклав шлюб з ОСОБА_7, який було розірвано 18 липня 2007 року
Від проживання у шлюбі народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. (свідоцтво про народження НОМЕР_1).
ОСОБА_5 офіційно оформив опіку над неповнолітньою донькою. Квартира в якій вони мешкають, за адресою: АДРЕСА_1, - є не приватизованою.
На сьогоднішній день в квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.; ОСОБА_3, 1991р.н.; ОСОБА_4, 1999р.н. (довідка з місця проживання про склад сім*ї та реєстрацію).
Рішенням Фрунзенської районної ради м. Харкова від 19.09.2000р. №202/32 «Про влаштування неповнолітнього ОСОБА_3, до школи- Інтернату для дітей сиріт, та ОСОБА_4 до Будинку дитини» неповнолітній ОСОБА_3, влаштований до школи-Інтернату для дітей сиріт, неповнолітня ОСОБА_4, до будинку дитини.

Пунктом 3 цього рішення було закріплено житлову площу по АДРЕСА_2 за неповнолітніми ОСОБА_3, та ОСОБА_4.

Рішенням Фрунзенської районної ради від 20 серпня 2001р. на ОСОБА_7 було відкрито договір найму житлового приміщення на двокімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенської районної ради від 16 листопада 2004 року №221/8 п.З, 4 рішення Фрунзенської районної ради м. Харкова від 19.09.2000р. №202/32 - визнано такими що втратили чинність.

Відповідно до довідки виданої Люботинським обласним інтернатом для дітей сиріт рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04.02.2003 року ОСОБА_3 усиновлений громадянами США. Після усиновлення рішенням суду змінено прізвище та ім'я дитини на ОСОБА_12, відрахований із інтернату 05.02.2003р.

Згідно до довідки обласного спеціалізованого будинку дитини «Зелений гай» №438 від 05.10.2007 року, ОСОБА_4 була усиновлена в 2003 році.

Судом не було встановлено поважність причин не використання відповідачами права на проживання за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідачами не надано суду даних на підтвердження поважності причин не використання права користування житловим приміщенням в спірній квартирі, а також даних про звернення відповідачів із заявою про подовження строку зберігання за ним жилого приміщення.

Згідно ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Відповідно до ст. 150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди )

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97~ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність").

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 322, 386 ЦК України, ст.ст. 10,11, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Немишлянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 15 березня 2019 року

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко