ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/2851/13

Провадження № 22-ц/818/3828/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевського О.М.

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

третя особа - ПНХМНО Бєсєда Тетяна Дмитрівна

третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2015 року, ухвалене суддею - Попрас В.О.,за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсним правочину та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будинками,-

УСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та спорудами, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами: сараї літ.«Д», «З», гараж літ. «Е», погріб літ. «В1», літня кухня літ. «І», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь №5, водопровід №6, свердловина №7, огорожі № 2-4, вимощення № 8, 9, які розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 55/100 часток вищезазначеного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 25.08.2000 року. 24.01.2013 року шлюб було зареєстровано.

Під час спільного проживання ним було виконано багато будівельних робіт в результаті яких стан житлового будинку літ. «А-1» значно покращився, а його загальна площа з 67,5 кв. м. збільшилась до 106,8 кв. м., якісні характеристики житлового будинку та його вартість збільшились в рази, крім того було збудовано 12 нових господарських будівель та споруд на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про створення фактично нового домоволодіння з абсолютно новими якісними, кількісними та вартісними характеристиками.

Вказано, що кошти на які було виконано більшість робот з будівництва були його особистою власністю, отримані від продажу його особистої квартири, продажу автомобіля, одноразової грошової допомоги у сумі 19593,75 грн., у зв`язку із виходом на пенсію з органів МВС та страхової виплати по обов`язковому страхуванню працівників МВС в страховій компанії «Оранта» в сумі 3500,00 грн.

Зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належав ОСОБА_2 станом на 25.08.2000 року, істотно збільшився в розмірі, в кількості та вартості саме в результаті його особистих трудових та грошових затрат по розбудові та ремонту спірного домоволодіння, яке проведено ним власною працею та на мої особисті кошти, а також частково в незначній мірі на спільні кошти з ОСОБА_2 , тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є спільною сумісною власністю, частки співвласників є рівними.

Крім того, в ході розгляду справи дізнався, що ОСОБА_2 уклала договір дарування від 19.05.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д., зареєстрований в реєстрі за № 2982, який був вчинений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ст. 203 ЦК України, а також інших нормативних актів, оскільки він укладений з порушенням норм чинного законодавства, не відповідає моральним засадам суспільства, він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та порушує його особисті права.

Після 1993 року на ім`я ОСОБА_2 ніякі інші правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння не оформлялися та право власності на ім`я ОСОБА_2 не реєструвалося, а відповідно чинного законодавства право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, яка проводиться на підставі правовстановлюючих документів. Таким чином, станом на день вчинення правочину, договору дарування 19.05.2008 року, ОСОБА_2 не мала правовстановлюючих документів, не набувала права власності на відчужене майно, оскільки не оформлялись правовстановлюючі документи та не проводилася державна реєстрація права власності на відчужене майно вказане в договорі дарування, а саме на: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв.м., сраї літ. «Д», «З», 2003 року побудови, гараж літ. «Е» 2003 року побудови, водопровід № 6 1999 року побудови, огорожі 2001 року побудови.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2015 року позовні вимоги задоволенгі частково.

Визнано недійсним договір від 19 травня 2008 року дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений з однієї сторони ОСОБА_2 та з іншої сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2982.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 33/100 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Д», гараж літ. «Е», погреб літ. «В», літня кухня літ. «І», сарай літ. «З», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь №5, водопровід №6, свердловина №7, огорожі № 2-4, вимощення №№ 8, 9, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 67/100 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Д», гараж літ. «Е», погреб літ. «В», літня кухня літ. «І», сарай літ. «З», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь №5, водопровід №6, свердловина №7, огорожі № 2-4, вимощення №№ 8, 9, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожногона користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 3094 грн. (три тисячі дев`яносто чотири) грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права висновки якого не відповідають обставинам справи та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарги містить посилання на те, що судом необґрунтовано не застосовано строки позовної давності до спірних правовідносин. Позивачем не доведено, що він дізнався про спірний договір дарування домоволодіння лише у 2013 році, оскільки про його укладання ОСОБА_1 був обізнаний у 2008 році, цього ніхто не приховував.

Матеріальні норми права на підставі яких суд визнав недійсним договір дарування від 19.05.2008р. не були порушенні під час укладення даного договору, а саме, вимоги норм ст.ст. 203, 215, 224 ЦК України та ст. 55 Закону України «Про нотаріат».

При укладенні договору дарування сторонами та нотаріусом були дотримані всі загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину, що передбачені ст. 203 ЦК України.

Суд порушив вимоги ч.2 ст. 59 ЦПК України про те, що роки побудови повинні зазначатися у рішенні ті які зазначені в інвентаризаційній справі № 2354 на будинок АДРЕСА_1 , оскільки інвентаризаційна справа є певним, належним та достовірним засобом доказуваня щодо спору визначення років побудови будинку і надвірних будівель.

Вимоги ч. 2 ст. 59 ЦПК України та матеріали інвентаризаційної справи № 2354 підтверджують неправильність висновку суду про роки побудови будівель та споруд, встановлені в судовому засіданні.

Крім того, судом незаконно та необгрунтовано відхилено Висновок № 055 судової будівельно- технічної експертизи від 14.07.2015р. проведеної експертом Носань Л.І. з підстав невірності зазначення нею років побудови будівель та спору. Роки побудови зазначені у Висновку № 055 відповідно до інвентаризаційної справи є правильними.

Позивач ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надав суду докази на підтвердження своїх пояснень, що за час шлюбу сторін він особистою працею та за власні кошти зробив капітальний ремонт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє і в інтересах ОСОБА_4 зазначає ті самі обставини, що і ОСОБА_2 Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильність оцінки наданих доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 травня 2017 року скасоване рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 березня 2017 року, яким рішення суду першої інстанції від 09 листопада 2015 року скасоване і відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24.10.2017 року яким рішення суду першої інстанції залишено без змін скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що майно ОСОБА_2 за час спільного проживання з ОСОБА_1 істотно збільшилось у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, тому суд прийшов до висновку про те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому судом взято до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи № 8756, складеної 29.10.2014 року експертом Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно якого залишкова вартість заміщення спірного житлового будинку з надвірними будівлями в цінах 2014 року на 25.08.2000 року складала 153396,00 грн., а на 25.12.2012 року - 448191,00 грн.

Враховуючи, що особисто ОСОБА_2 належало майно вартістю 153396,00 грн. суд визнав частину колишнього подружжя у спірному будинку 33/100 частини ОСОБА_1 та 67/100 часток ОСОБА_2 .

Судом визнано оспорюваний договір дарування від 19.05.2008 року таким, що укладений з порушенням встановленого порядку та порушенням інтересів позивача.

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності виходячи з того, що заперечення ОСОБА_1 згідно яких він дізнався про існування оспорюваного договору дарування в судовому засіданні 12.06.2013 року не спростовані.

Під час розгляду справи судами встановлено наступне.

Спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 23 липня 1992 року та акта прийняття будинку в експлуатацію від 27 квітня 1993 року.

Згідно з технічним паспортом від 05 серпня 1992 року та актом приймання будинку з надвірними спорудами в експлуатацію від 27 квітня 1993 року, затвердженим рішенням виконкому Київського районної ради народних депутатів міста Харкова вся житлова будівля має 1 поверх і складається із двох кімнат, житловою площею 29,0 кв. м, загальною площею 67,5 кв. м.

24 січня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірвано 25 грудня 2012 року.

Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виготовлений 26.03.2008 містить наступні відомості. ОСОБА_2 належить право власності у цілому на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 106,8 кв м, житловою площею 29,0 кв м з надвірними будівлями, розташованих на земельній ділянці площею 927 кв м (а.с. 90 інвентарної справи).

19 травня 2008 року ОСОБА_2 подарувала спірний будинок своїм дітям, відповідачам у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

По справі проводились експертні дослідження. Висновки судових будівельно-технічних експертиз № 8756 від 29.10.2014 та № 055 від 14.07.2015 відповідають на питання про вартість будівельних робіт виконаних на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі. При цьому була врахована і вартість будівельних матеріалів.

Однак під час проведення обох досліджень не було здійснено оцінки спірного майна на час укладення шлюбу між сторонами та час укладення оспорюваного договору дарування, як об`єкту нерухомості у цілому.

Висновки експертів визначають лише вартість окремих добудов, прибудов, допоміжних приміщень, будівель, споруд технічного призначення ті інш, влаштованих на території домоволодіння.

При цьому зазначені результати досліджень не дають підстав для висновку про збільшення вартості майна, що належало ОСОБА_2 до укладання шлюбу та розміру такого збільшення.

В результаті експертного дослідження, висновок якого складений 29.10.2014, не надано відповіді на питання який саме вид робіт було здійснено.

За висновками дослідження від 14.07.2015 роботи виконані в житловому будинку з прибудовами по АДРЕСА_1 в період з 2003 по 2007 роки відносяться до поточного ремонту, у зв`язку з тим, що їх мета - своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання будинку з прибудовами.

Дослідницька частина експертних висновків містить посилання на відомості, що містяться у інвентарній справі.

А саме: у 1996 році здійснено будівництво буд. АДРЕСА_1 . Житлова будова має 1 поверх і складається з 2-х кімнат житловою площею 29,0 кв м, корисною площею 67,5 кв м.

На час укладення оскаржуваного договору дарування житлова площа будинку складала - 29,0 кв м, а загальна площа - 106,8 кв м.

На підставі експертних досліджень можна зробити висновок про те, що загальна площа спірного будинку збільшилась за рахунок добудови допоміжних, а не житлових приміщень.

Загальна площа будинку збільшилась за рахунок надбудови мансарди.

Ця обставина підтверджується і технічним висновком складеним ТОВ «Інститут Градоінвестстрой» від 24.12.2015 року.

При цьому за результатами технічного обстеження встановлено: приміщення будинку можуть експлуатуватись тільки за призначенням: 1-й поверх як житлові та допоміжні приміщення, мансардний поверх як нежитлові допоміжні приміщення (т. 5 а.с. 38-45).

Площа 1- го поверху будинку не змінилась і складає 69,3 кв м, з габаритними розмірами: 9,0 х 7,70 м.

Право власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , загальним розміром 106,8 кв м з надвірними будівлями, підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстрований 26.03.2008 (а.с. 90 інвентарної справи).

На час укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діяв КпШС України ч. 1 ст. 25 якого визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Положення ст. 25 КпШС України тотожні з положеннями ст. 62 СК України, який набув чинності з 01.01. 2014.

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, має враховувати, що частка у такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, а не автоматично порівну, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-606цс15.

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватої власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зoкpeма тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ( ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі poзмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

З огляду на те, що матеріали справи не містять безперечних доказів того, що в результаті виконання будівельних робіт вартість будинку, який належав на праві власності ОСОБА_2 істотно збільшилась відсутні підстави для задоволення вимог про визнання частини АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін.

Твердження позивача про те, що під час шлюбу з ОСОБА_2 ним витрачені його власні кошти спрямовані на поліпшення будинку, який належав його дружині не можуть бути взяті до уваги, оскільки ця обставина сама по собі не свідчить про наявність підстав передбачених ст. 25 КпШС України та ст. 62 СК України.

З огляду на те, що позивачем не доведено, що в результаті його особистої праці та грошових витрат у нього виникло право власності на частину спірного будинку судова колегія доходить висновку, що під час укладання оспорюваного договору дарування його права порушені не були.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судовий збір сплачений ОСОБА_2 підлягає стягненню з ОСОБА_1 в сумі 1650,00 грн.

Судовий збір сплачений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 в сумі 1650,00 грн, тобто по 825 грн кожному.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят грн) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят грн) 00 коп, тобто по 825 (вісімсот двадцять п`ять) грн кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повне текст постанови складено 01 листопада 2019 року.