Провадження № 22-ц/4808/1326/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д.,Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2019 року у складі судді Татарінової О.А., постановлену у м.Івано-Франківськ, у справі за заявою ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення,-

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що у боржника ОСОБА_3 є невиконані судові рішення, що знаходяться на примусовому виконанні у відділі ДВС, а саме:

- стягнення аліментів на суму 35377 грн. 06 коп. (виконавчі листи №595/1965/2013, № 344//11269/2017, № 344/2177/2018), що підтверджує рахуноком зі сплати аліментів на 01.06.2019 р.;

- стягнення витрат на правову допомогу 800 грн. (виконавчий лист №595/1668/13 від 22.10.2013;

- стягнення витрат на правову допомогу 1500 грн. (виконавчий лист №595/1965/13 від 12.02.2014;

- стягнення аліментів на суму 6000 грн. по стану на 20.06.2019 р. згідно виконавчого листа № 595/1668 від 22.10.2013;

- стягнення 6692,00 грн. пені та 398,7 грн. індексації за несплату аліментів згідно виковчого листа № 344/190716 від 29.09.2017.

Загальна сума заборгованості боржника по несплаті аліментів, пені та індексації становить 50767,76 грн.

Оскільки стягнути з боржника вказану суму коштів неможливо, посилаючись на положення ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 просила змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, що стосується стягнення з боржника ОСОБА_3 аліментів, пені, індексації та за правову допомогу стягувачу ОСОБА_1 - (виконавчі листи №595/1965/2013, № 344/11269/2017, № 344/2177/2018, №595/1668 від 22.10.2013, №595/1965/13 від 12.02.2014, № 595/1668 від 22.10.2013, № 344/190716 від 29.09.2017), а саме: звернути стягнення заборгованих боржником ОСОБА_3 аліментів, пені, індексації та за правову допомогу стягувану ОСОБА_1 на частку нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , тобто на суму 50767,76 грн. від суми грошової ринкової оцінки цього майна боржника, що складало ціну 89412,5 грн., а тому встановити що частина з 1/4 ідеальної частки нерухомого майна боржника ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 переходить у власність стягувача і тим самим у боржника залишається у власності в нерухомому майні - квартирі по АДРЕСА_4 , ідеальна частка на суму 38 644,74 грн. (10,8%), що приблизно відповідає 11/100 ідеальних часток цієї квартири, а приблизно 89/100 ідеальної частки цієї квартири стає одноосібною власністю стягувача - ОСОБА_1 , на цьому питання заборгованості боржника по аліменах, пені та за правову довомогу, на загальну суму 50 767,76 грн. в інтересах стягувача ОСОБА_1 , закрити.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Представник апелянта вважає, що при постановлені оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував вимог частин 2,9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом було встановлено, що на виконанні Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебувають:

- виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі по 300 грн. щомісячно, заборгованість за який станом на 20.06.2019 року становить 6000,0 грн.;

- виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 1500,0 грн. та у розмірі 800,0 грн. Заборгованість станом на 20.06.2019 року не сплачена;

- виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пені на аліменти у сумі 6692,0 грн. та 398,0 грн. індексації, а всього 7090,79 грн. Заборгованість станом на 20.06.2019 року не сплачена;

Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів, наданого ВДВС, загальна сума заборгованості боржника станом на 01.06.2019 року становить 35 377,06 грн., сума коштів, сплачених боржником за період з лютого 2018 року по 01.06.2019 року становить 34 922,94.

Представник апелянта вказав, що суд першої інстанції обгрунтовує ухвалу положеннями частин 1,3 статті 435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Однак, суд не взяв до уваги положень частин 2,9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а також наявності забогованості зі сплати аліментів, яка перевищує суму аліментів за період понад 3 місяці, а тому стягнення цієї заборгованості можна провести шляхом звернення стягнення на майно боржника.

З наведених підстав, ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2019 року та постановити нове судове рішення, яким спосіб і порядок виконання судового рішення зі стягнення аліментів змінити - на несплачену боржником ОСОБА_3 суму аліментів в користь стягувача - ОСОБА_1 , надати повноваження Івано-Франківському МВ ДВС, на виконанні якого знаходяться виконавчі листи, заборгованість по яких на 01.06.2019 року становить 35 377,06 грн., в межах цієї суми заборгованості по аліментах звернути стягнення на нерухоме майно боржника, що знаходиться у його власності та складає 1/4 частку в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_4 частки якої належать ОСОБА_1 , чти змінити спосіб і порядок виконання судових рішень.

У засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.

ОСОБА_3 щодо задоволення скарги заперечив, вважаючи її безпідставною, оскільки аліменти сплачує по мірі можливості.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції керувався положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України, ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» та виходив з того, що в поданій заяві ОСОБА_1 просила суд змінити спосіб виконання рішень суду по справах №595/1965/2013, № 344/11269/2017, № 344/2177/2018, №595/1668 від 22.10.2013, №595/1965/13 від 12.02.2014, № 595/1668 від 22.10.2013, № 344/190716 від 29.09.2017, що не передбачено нормами ЦПК України та Законом України " Про виконавче провадження", оскільки можливо встановити чи змінити спосіб або порядок виконання одного рішення суду та необхідність встановлення обставин для зміни виконання кожного рішення суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває кілька виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в саме:

- № 42582972 згідно виконавчого листа № 595/1668 від 22.1.2013 року, виданого Бучацьким районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі по 300 грн. щомісячно починаючи з 19.08.2013 року і до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років, тобто до 09.04.2016 року. (а.с.4);

- № 42582657 згідно виконавчого листа № 595/1965/13-ц від 12.02.2014 року, виданого Бучацьким районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 1500, 00 грн. (а.с.5);

- № 42582715 згідно виконавчого листа № 595/1668 від 22.10.2013 року, виданого Бучацьким районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 800, 00 грн. (а.с.6);

- № 55389954 згідно виконавчого листа № 344/190716 від 29.09.2017 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пені на утримання дітей у сумі 6 692,00 грн та 398,70 грн. індексації відповідно до Закону, всього 7 090,79 грн. (а.с.7).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, саме державний виконавець обирає спосіб та порядок примусового виконання рішення суду.

За приписами ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Положення ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, положення процесуального та матеріального закону вказують на те, що суд вправі змінити спосіб і порядок виконання судового рішення лише за наявності встановлення за наслідком вчинених виконавчих дій виняткових обставин.

Водночас, в спірному випадку, заявник на власний розсуд узагальнивши заборгованість за всіма виконавчими листами, просить надати державному виконавцеві право на звернення стягнення на майно для його використання в майбутньому, тоді як по-перше, законодавець не передбачає такого механізму, а по-друге, останнім не представлено доказів на підставі вчинених виконавчих дій в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» про наявність передумов для застосування судом такого заходу.

Натомість, у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що боржник ОСОБА_3 працює, аліменти сплачує частково та частково погашає заборгованість, що не заперечила і стягувач ОСОБА_1 .

Крім того, за змістом ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавча дія щодо звернення стягнення на нерухоме майно належить до повноважень виконавця, однак з матеріалів справи не вбачається, що вищевказані виконавчі провадження перебувають на стадії, яка передбачає можливість звернення стягнення на нерухоме майно за наведеним Законом, матеріали справи не містять даних про зведення вищевказаних виконавчих проваджень в одне.

Таким чином, вимога заявника (апелянта) ОСОБА_1 про можливість прийняття судом рішення про зміну способу та порядку виконання судового рішення є передчасною та необгрунтованою, оскільки судове рішення не може грунтуватись на припущеннях і на підставі обставин, які фактично не наступили.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що така постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.