ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Чернівці

справа № 2-28/2012

провадження №22-ц/822/1028/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2012 року, ухвалене під головуванням судді Проскурняка І.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Зазначало, що 9 серпня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №е/v062267, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 125 000 доларів США на 30 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту до 8 серпня 2011 року зі сплатою 16% річних за його користування.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договори поруки із ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5

Внаслідок несвоєчасного виконання боржником умов договору станом на 29 серпня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 3 315 236,35 грн., з яких: 114 673,86 доларів США заборгованість за кредитом; 155 961,38 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 145292,64 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на вказані обставини просило суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, а також судові витрати в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2012 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 315 236,35 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обгрунтованості.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення з нього кредитної заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову щодо нього.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк поруки припинився на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки порушення виконання зобов`язання допущено основним боржником з грудня 2006 року, а з позовом банк звернувся у вересні 2011 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2012 року змінено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 114673,86 доларів США заборгованості за кредитом, 155961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 270635,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 2 157 172,30 грн., а також 955 164,14 грн. пені.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 114673,86 доларів США заборгованості за кредитом, 155961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 270635,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 2 157 172,30 грн., а також 955 164,14 грн. пені.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 114673,86 доларів США заборгованості за кредитом, 155961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 270635,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 2 157 172,30 грн., а також 955 164,14 грн. пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд врахував, що відносно поручителів солідарна відповідальність за кожним договором поруки має місце окремо Крім цього, апеляційний суд вважав, що порука ОСОБА_1 не є припиненою з огляду на строк дії договору.

Короткий зміст рішення Верховного Суду

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Касаційний суд звернув увагу, що апеляційний суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилася порука ОСОБА_1 за окремими платежами.

Позиція апеляційного суду при новому розгляді вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи

Судом установлено, що 9 серпня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №е/v062267, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 125 000 доларів США на 30 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту до 8 серпня 2011 року зі сплатою 16% річних за його користування.

Згідно Додатку №1 до кредитного договору позичальник зобов`язаний виплатити банку суму кредиту і відсотки відповідно до графіка платежів. Графік погашення кредиту та відсотків включає період з 11 вересня 2006 року по 10 лютого 2009 року (а.с.12).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Встановлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов договору станом на 29 серпня 2011 року утворилась заборгованість за кредитом - 114673,86 доларів, заборгованість за процентами за користування кредитом - 155961,38 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 145292,64 доларів США. Загальна сума заборгованості за кредитом складає 415927 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент розрахунку становить 3315236,35 грн.

За умовами договору поруки строк її дії визначений до повного виконання боржником умов кредитного договору; сторони дійшли згоди, що позовна давність, в межах якої сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права, становить 5 років.

Матеріали справи не містять даних про те, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом звернення до боржника та поручителя з вимогою дострокового погашення заборгованості, а з позовом до суду банк звернувся 20 вересня 2011 року.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В пункті 11 договору поруки вказано, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється 5 (п`ять) років. Тобто сторони погодили збільшення строку позовної давності до п`яти років, який є строком для захисту порушеного права, а не строком поруки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Однак на відміну від строку позовної давності, строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.

Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 3-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Пунктом 10 договору поруки від 09 серпня 2006 року, укладеного банком з ОСОБА_1 , передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.16).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі від 09 серпня 2006 року (п.1.3), укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 строк виконання основного зобов`язання визначений до 08 серпня 2011 року.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 125000 доларів США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього договору в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді Додатків до цього договору і є його невід`ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором терміни.

З Додатку №1 від 10 серпня 2006 року до кредитного договору від 09 серпня 2006 року вбачається, що сума траншу складає 125000 доларів США. Цим додатком також встановлено графік погашення кредиту та відсотків. Останній внесок на погашення заборгованості боржник повинен був здійснити 10 лютого 2009 року (а.с.12).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

З кредитної угоди та додатку № 1 до неї вбачається, що боржник (а відтак і поручитель ОСОБА_1 ) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними відсотками шляхом сплати щомісячних платежів згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна була бути пред`явлена протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором останній платіж на виконання кредитних зобов`язань боржником здійснено в листопаді 2006 року. А відповідно до графіку погашення кредиту останній платіж повинен був бути здійснений 10 лютого 2009 року. Вимога до поручителя про погашення заборгованості щодо останнього платежу повинна була бути не пізніше 10 серпня 2009 року.

Однак з позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 банк звернувся 20 вересня 2011 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Отже, в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів за період, який виник з грудня 2006 року по 10 серпня 2009 року, заборгованість не підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1 , оскільки в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України в цій частині порука є припиненою.

Є безпідставними посилання позивача на те, що строк дії кредитного договору сторонами погоджений до серпня 2011 року, а банк звернувся з позовом до поручителя у вересні 2011 року, тобто у передбачений законом шестимісячний строк.

Колегія суддів звертає увагу, що поняття «строк договору» та поняття «строк кредитування» мають різний зміст.

Так, строк кредитування може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання зобов`язання і визначили строк останнього платежу.

В даній справі сторони погодили графік погашення кредиту та відсотків (щомісячних платежів), зокрема, передбачили погашення повного розміру кредитування з кінцевим терміном 10 лютого 2009 року. Будь-яких змін чи доповнень до даного графіку сторони не погоджували. Отже, відповідно до даного графіку останній платіж повинен був бути здійснений 10 лютого 2009 року. А тому з 11 серпня 2009 року порука в силу ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою щодо останнього щомісячного платежу, а відповідно і до всього розміру заборгованості.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 315 236,35 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ухваленням в цій частині нового рішенні про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 13 лютого 2012 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 315 236, 35 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

О.О. Одинак