Номер провадження 2/754/1316/19
Справа №754/6000/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретарів судового засідання Гайворонського В.М., Вакулюк Д.С.,

Плясунової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування моральної шкоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 є мешканцем кв. АДРЕСА_1 . 20 квітня 2018 він звернувся з заявою до відповідача, в якій вказав, що відповідно до ст. 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Таким чином, споживач зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово - комунальні послуги лише відповідно до тарифів, встановлених у передбаченому законом порядку і способом. Верховний суд України звернувся до Конституційного Суду України із конституційним поданням від 2 червня 2016 №201-2208/0/8-16, у якому просить Конституційний Суд України перевірити повноваження і легітимність утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг. Суб`єкт права на конституційне подання наголошує на неконституційності формування складу вказаного державного регулятора. Наслідком неконституційності формування складу Національної комісії є незаконність встановлення нею тарифів на житлово - комунальні послуги. Результати розгляду Конституційним Судом України вказаного конституційного подання має суттєве значення, оскільки впливає на правомірність і обґрунтованість розрахунку тарифів за споживання послуг з централізованого опалення та гарячої води. Позивач має статус інваліда війни на підставі вищевказаного, вважає, що питання стягнення з нього заборгованості за спожиті послуги необхідно порушувати тільки після ухвалення Конституційним Судом України рішення за конституційним поданням від 2 червня 2016 №201-2208/0/8-16. 28 квітня 2018 позивач отримав лист від відповідача,в якому зазначено, що факт оскарження постанов НКРЕКП в судовому порядку автоматично не означає їх нечинність та/або незаконність до прийняття відповідного рішення судом. Також в цьому листі вказано, що заборгованість за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 станом на 1 квітня 2018 складає 4772,78 грн. та 21941,71 грн. відповідно. Позивач має статус інваліда війни, його дружина ОСОБА_2 , 1951 р.н. є непрацездатною особою за віком. Виходячи з цього норма користування опалювальної площі становить 42 кв.м. та додатково 21 кв. м. на сім`ю, що сумарно становить 63 кв.м. Площа одного балкону становить 3,72 кв.м, а двох 7,44 кв.м. Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 69,22 кв.м, а опалювальна площа його квартири становить 61, 78 кв. м . Тобто 61,78 кв.м. менше наж 63 кв.м. В квартирі, де мешкає позивач з родиною, відсутні квартирні прилади обліку холодної та гарячої води. Іх встановлення не є обов`язковим. Позивач разом з родиною з середини травня по середину вересня мешкають на дачі. Тобто приблизно чотири місяці в році позивач з родиною не користуються холодною та гарячою водою. Позивач вважає, що його родина не виходить за межі соціальних пільг передбачених постановою Кабінету Міністрів України №409 від 6 серпня 2014. На погляд позивача, власник ПАТ «Київенерго» такими тарифами компенсує втрачений бізнес на Донбасі. Таке відношення влади до нього як громадянина України обурює позивача та створює для нього психотравмуючу ситуацію. Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити свої порушені права, життя позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які би він міг реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову. Враховуючи присутність травмую чого фактору (неправомірних дій або бездіяльності відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, позивач вважає 1000000 грн. мінімальною компенсацією за перенесені його душевні страждання, які просив стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Позивачем на виконання вищевказаних ухвал суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.05.2018 було відкрито провадження та призначено підготовче засідання у справі з роз`ясненням відповідачу щодо його права на надіслання до суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів.

20.06.2019 через канцелярію суду представником відповідача ПАТ «Київенерго» - Коноваловою Г. В. було подано відзив на позов, в якому просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Обгрунтовуючи відзив тим, що згідно інформації, що міститься у базах ПАТ «Київенерго» опалювальна площа квартири позивача становить 65,5 кв.м, в якій зареєстровано 3 особи. Однак у позовній заяві мова йде лише про позивача та його дружину, з вказівкою на те, що вони мають особливий статус. Про третю особу позивач взагалі не згадує. Квартирні лічильники на опалення у позивача відсутні. Щодо лічильників на гаряче водопостачання, то у базі ПК БІТЕК є інформація про наявність лічильника на ПГВ. Однак, показники його не передавалися, відповідно нарахування здійснювались в залежності від нормативів споживання, фактичного часу подачі та кількості зареєстрованих, з урахуванням пільг. Розрахунки в ПК БІТЕК почали проводитись з травня 2016 року. На цей час заборгованість становила: ЦО - 1641,96 грн., ПГВ - 7228,33 грн. За час нарахувань у ГІОЦ сплати по ЦО та ПГВ відсутні. Борг по ЦО 4772, 47 грн., по ПГВ 21941, 71 грн., виник станом на 01.04.2018. Отже, період виникнення боргу з жовтня 2014 по квітень 2018 роки. ПАТ «Київенерго» на момент виникнення спірних правовідносин із позивачем здійснювало нарахування за послуги з ЦО та ПГВ мешканцям будинків, в яких були виконавцем зазначених комунальних послуг, у тому числі будинку за адресою по АДРЕСА_2 , з урахуванням діючих за певний період тарифів. На виконання Законів України «Про природні монополії», «Про електроенергетику», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 було затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), яким визначено, що НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. Тобто, тарифи затверджує регулятор, відповідно ПАТ «Київенерго» не могло впливати на прийняття відповідних тарифів, а лише було зобов`язане їх застосовувати та робити на їх підставі відповідні розрахунки. Крім того, звертали увагу, що позивач в позовній заяві жодним чином не обґрунтовує стягнення моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн. Описуючи моральну шкоду, позивач не довів її завдання, позов не містить жодного доказу порушення звичного способу життя, понесення додаткових витрат для його нормалізації. На підставі викладеного просили в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.08.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні.

30.10.2018 представник ПАТ «Київенерго» - Коновалова Г. В. подала до суду додаткові пояснення,в яких зазначила, що позивач письмово не укладав договір про надання послуг з централізованого опалення та договір з централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії. Пункт 1 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону визначає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, вказаний договір опубліковано в газеті «Хрещатик» від 6.08.2014 №111 (4511) та від 12.06.2015 №83 (4679), тобто ПАТ «Київенерго» зроблено пропозицію мешканцям житлових будинків м. Києва укласти відповідний договір. Також, уніфікований текст договору розміщено на сайті ПАТ «Київенерго» для клієнтів. Отже, позивач фактично отримував та споживав послуги центрального опалення та централізованого постачання гарячої води.

В судове засідання позивач 7.10.2019 не з`явився надіслав до суду заяву з проханням проводити судове засідання у його відсутність та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить власноруч підписана розписка (а.с. 79).

Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність позивача та представника відповідача.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є мешканцем (зареєстрований) квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 5), тобто являється споживачем житлово-комунальних послуг.

При зверненні до відповідача із заявою щодо перерахунку тарифів на житлово - комунальні послуги від 25.04.2018 отримав лист про надання інформації від 26.04.2018 №050КЕК/15/25/16799, в якому зазначено, що ПАТ «Київенерго» є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для мешканців будинку за адресою АДРЕСА_4 , та здійснює нарахування вказаних послуг з урахуванням діючих за певний період тарифів, які встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Також в листі зазначили, що станом на 1.04.2018 у позивача існує заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 4772,78 грн. та 21941,71 відповідно.

Позивач ОСОБА_1 в позові зазначає, що відповідачем неправомірно нарахована заборгованість, оскільки він являється інвалідом війни, а його дружина яка прописана разом з ним є непрацездатною особою за віком, тому він має право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №409 від 6.08.2014. Крім того, в квартирі відсутні лічильники на користування холодною та гарячою водою, приблизно чотири місяці позивач з родиною в квартирі не мешкають, оскільки перебувають на дачі, а тому вважає, що його родина не виходить за межі соціальних норм.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем, між ОСОБА_1 та ПАТ «Київенерго» не було укладено договору про надання послуг з централізованого опалення та договору з централізованого постачання гарячої води. Але позивач як споживач фактично цими послугами користувався, що ним і не заперечувалось.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 3 Закону визначено предмет регулювання цього Закону і суб`єкти у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вказаної норми Закону, предметом регулювання його норм є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг , а суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 року, розрахунки вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ПАТ «Київенерго» починаючи з 30.09.2011 року здійснювались згідно з тарифами, затвердженими Національною комісією з регулювання ринку комунальних послуг (далі НКРЕКП).

Відповідно пп. 5 п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

ПАТ «Київенерго» є суб`єктом господарювання, діяльність якого ліцензується НКРЕКП, відтак, встановлення тарифів для нього, у зв`язку з прийняттям цього Закону, повинно здійснюватись НКРЕКП.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, виконує функції державного регулювання у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення до закінчення процесу формування національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. До встановлення національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів на теплову енергію, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) мережами, постачання теплової енергії, а також тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення діють тарифи, що встановлені відповідно органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Встановлення Національною комісією тарифів на централізоване опалення та гаряче водопостачання почалось з 30.09.2011 року з прийняттям Постанови «Про встановлення тарифів на теплову енергію ПАТ «Київенерго» від 30.09.2011 № 116.

Отже, з цієї дати - 30.09.2011 року, ПАТ «Київенерго» використовуються під час розрахунку вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання тарифи, які встановлені не розпорядженнями КМДА, а тарифи, встановлені НКРЕКП.

Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014 затверджено Положення про НКРЕКП, яким зазначено, що НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сфері енергетики та комунальних послуг.

Згідно із ч.ч. 1,2 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

НКРЕКП у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

При цьому, тарифи НКРЕКП були чинними на момент здійснення розрахунків вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих позивачу ОСОБА_1

Жодним нормативно-правовим актом не покладено на відповідача ПАТ «Київенерго» обов`язку здійснювати самостійно перерахунки вартості наданих послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

Будь яких доказів того, що позивач звертався до відповідача з приводу здійснення перерахунку вартості наданих йому послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання суду надано не було.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що до випадків, передбачених ч.2 ст. 1167 ЦК України, правовідносини, що виникли між сторонами не відносяться.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Під недоліком стаття 1 Закону розуміє будь-яку невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Враховуючи встановлену судом відсутність незаконних дій з боку відповідача ПАТ «Київенерго», а також відсутність доказів в підтвердження завдання позивачу ОСОБА_1 моральних страждань, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За таких обставин, посилання позивача на те, що дії відповідача призвели до фізичних та душевних страждань позивача, тобто була завдана моральна не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 23, 206, 208, 626, 628, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-83, 95, 141, 247, 258-259, 263 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду складено 29.10.2019.

Суддя: