22-ц/804/2916/19
221/3369/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/3369/19

Номер провадження 22-ц/804/2916/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

сторони :

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року, у складі судді Писанець Н.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 06 жовтня 2016 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяла на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, а також Умовами та правилами надання банківських послуг. У порушення умов кредитного договору відповідач не виконала свої зобов`язання внаслідок чого, станом на 11 квітня 2019 року, утворилася заборгованість в сумі 74549,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом 37566,38 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 26958,06 грн., заборгованість за пенею 5898,91 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу 100 грн. та штрафні санкції: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3526,17 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту за договором № б/н від 06 жовтня 2016 року в сумі 37 566,38 грн. У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір в розмірі 968 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - 26 958,06 грн., ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема позивач посилається на те, що банк просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка складається із 2-х складових, а саме, заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту, проте всупереч вимогам ст.1054 ЦК України суд стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме, заборгованості за простроченим тілом кредиту; у зв`язку частковим задоволенням позову оскаржуваним рішенням порушується стабільність функціонування фінансового сектору держави; суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків та не звернув уваги на те, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

В решті частини судове рішення не оскаржується.

Дотримуючись принципу диспозитивності, у разі подання апеляційної скарги на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення суду першої інстанції ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, п.4 ч.4 ст.19, 359 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.8).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11 квітня 2019 року утворилася в сумі 74 549,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом 37566,38 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 26958,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 00 грн. 00 коп., заборгованість за пенею 5898,91 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100 грн. та штрафні санкції в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3526,17 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для стягнення цієї заборгованості в розмірі 26 958,06 грн. немає, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З висновками суду про відмову у позові в цій частині не можна не погодитися.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк заявив вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 26 958,06 грн., яка виникла станом на 11 квітня 2019 року. Вимоги про стягнення процентів за користування кредитним коштами не заявлені.

Обґрунтовуючи свій позов в цій частині позивач послався на наявність анкети-заяви від імені ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, якими визначено порядок розрахунків між клієнтом та банком за договором.

На підтвердження позову банк надав копію заяви ОСОБА_1 з підписом боржника, розрахунок заборгованості за договором від 06 жовтня 2016 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.5-24).

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за простроченим кредитом в розмірі 2447,52 грн. виникла 01 червня 2018 року і до 01 квітня 2019 року збільшилася до 26 958,06 грн.(а.с.6зв.).

За вимогами ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як свідчить наведений вище розрахунок заборгованості за кредитним договором від 06 жовтня 2016 року, банк не надав будь-якого достатнього та достовірного обґрунтування нарахування простроченої заборгованості за кредитною карткою, що була отримана ОСОБА_1 06 жовтня 2016 року. Математичне дослідження вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості свідчить про те, що сума вимог банку 64524,44 грн.(37566,38+26958,06) перевищує отриманий відповідачем кредит в розмірі 50 000 грн., вказаний у позовній заяві.

Представлені Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», крім розділу «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», дійсно визначають, що у пільговий період до 55 днів, пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості (а.с.9).

Однак анкета-заява ОСОБА_1 про видачу кредиту не містить відомостей про вид кредитної картки, отриманої нею за умовами договору від 06 жовтня 2016 року, та обов`язку по погашенню кредиту і оплаті процентів до конкретно встановленої дати, від якої можливо нарахування простроченої заборгованості (а.с.8).

Доводи позивач про те, що підстави нарахування вказаної заборгованості передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг та підтверджуються Тарифами банку є неспроможними, оскільки вказані документи, долучені до справи, не підписані відповідачем.

Переглядаючи судове рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами ознайомився і погодився відповідач шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві; Тарифи банку до позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучено, але вони не підписані відповідачем, що позбавило суд можливості надати оцінку вимогам банку в частині підстав стягнення заборгованості за простроченим кредитом з посиланням на Тарифи, які не носять персоніфікований характер відносно відповідача, а є загальним відображенням позиції банку по кредитним карткам «Універсальна».

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 (справ №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Звертаючись до суду, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг і що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

За відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також домовленості сторін у анкеті-заяві про сплату простроченої заборгованості за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення цієї суми.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 26 958,06 грн.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається, оскільки достатніх, належних та достовірних доказів на підтвердження вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим кредитом в зазначеному розмірі позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представив.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19, від 02 жовтня 2019 року справа № № 214/2507/16-ц провадження № 61-6219св19.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 01 листопада 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко