УХВАЛА

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/47687/18-ц

провадження № 61-7312ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Державної казначейської служби України, у якому просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду грошима у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1 500 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2019 року до суду касаційної інстанцій надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК Українипередбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України є відшкодування моральної шкодигрошима у розмірі 25 000 грн, у зв'язку з чим ціна позову у справі № 757/47687/18-ц не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

У поданій касаційній скарзі Державна казначейська служба України посилається на наявність обставин, передбачених підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкодивідмовити.

Суддя М. Є. Червинська