Справа № 308/6966/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду, ухваленого 06 травня 2019 року головуючим суддею Придачук О.А. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

У червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 2793,64 долари США, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 577,45 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16669,00 доларів США на строк по 20.02.2015 року включно, із встановленням обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 264,66 доларів США з періодом сплати з 22 по 28 число кожного місяця.

16.10.2012 року позивачем з ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до зазначеного договору № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 року, у відповідності до якої строк дії основного договору залишився без змін, а загальна сума позики збільшена до 17208,26 доларів США, із встановленням обов`язкового щомісячного платежу у розмірі 332,34 доларів США з періодом сплати з 22 по 28 число кожного місяця.

Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору і станом на 22.05.2015 року прострочена заборгованість ОСОБА_1 становила загальну суму 2793,64 долари США з якої: 1728,35 доларів США - заборгованість за кредитом; 450,97 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 331,36 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 282,96 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав зобов`язання за вказаним вище договором та додатковою угодою до нього.

В процесі розгляду справи банк уточнив позовні вимоги. Зокрема, уточнено розмір заборгованості ОСОБА_1 , яка становить загальну суму 900,97 доларів США з якої: 775,20 доларів США - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 115,47 доларів США - загальний залишок заборгованості за процентами та пеня - 10,30 доларів США, та остаточно просив стягнути таку з відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2019 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводами апеляційної скарги є невідповідність висновків суду обставинам справа, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема не погоджується з висновком суду про те, що весь період після 17.03.2014 є особливим періодом, так як мобілізація оголошувалася на певні терміни. На думку банку особливий період в Україні діяв лише в періоди з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, з 20.01.2015 по 22.08.2015. За час дії особливого періоду банком здійснено перерахунок заборгованості та повернуто відсотки, штрафні санкції та пеню. До уточненої позовної заяви додано розгорнутий розрахунок, який належним чином підтверджує заборгованість відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, за наступних мотивів.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21.02.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKZ7GK04400010 терміном дії до 20.02.2015 року. Згідно такого договору відповідачу надано кредитні кошти шляхом: готівкою через касу у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 16669,00 доларів США.

Згідно п. 1.1. кредитного договору, за користування кредитом також передбачена сплата відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; комісії в розмірі 2 % від суми виданого кредиту спочатку в момент видання кредиту (разова комісія) та щомісячної комісії в розмірі 0,32 %.

Згідно п. 3 укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 додаткової угоди від 16.10.2012 року до кредитного договору № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 року викладено у новій редакції п. 1.1. кредитного договору. Зокрема, новою редакцією п. 1.1. кредитного договору передбачено, що строк дії кредитного договору залишився без змін, а загальна сума позики складає суму 17208,26 доларів США.

На підтвердження своїх уточнених вимог, банком надано розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 13.05.2016 за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 900,97 доларів США, яка складається з: 775,20 доларів США - заборгованості за кредитом; 115,47 доларів США - заборгованості по відсоткам та 10,30 доларів США пені (Т.1 а.с.136-144).

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки УСБУ в Закарпатській області № 58/11-17 від 20.01.2015 за підписом керівника даного територіального органу СБУ та завіреної відтиском печатки цього органу, ОСОБА_1 проходить військову службу в СБУ з 14.11.2000 року (Т.1 а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з 17.03.2014 в Україні діє особливий період, під час якого банк не вправі нараховувати відповідачу як військовослужбовцю відсотки, комісію та пеню. Судом констатовано, що після введення в дію особливого періоду відповідачем сплачено на погашення кредиту суму, яка є більша від загальної суми заборгованості станом на 17.03.2014.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права та підтверджується наявними у справі доказами.

З приводу доводів апеляції стосовно дії особливого періоду слід зазначити наступне.

За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Такий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2019 у справі №426/11214/17.

Та оскільки рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, то з 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Доводи апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та підлягають відхиленню.

Також судом, на підставі дослідженого розрахунку банку та виписки з рахунку відповідача (Т.1 а.с.236, 237), вірно встановлено, що після введення в дію особливого періоду, відповідачем сплачено на погашення заборгованості більшу суму ніж розмір його заборгованості станом на 17.03.2014.

Зокрема, з виписки по рахунку ОСОБА_1 слідує, що 20.03.2014 (після початку особливого періоду) ним сплачено на погашення кредиту платіж в розмірі 1043,24 доларів США. Цим платежем ним будо повністю погашено прострочену на той час заборгованість по кредиту, і станом на 20.03.2014 прострочена заборгованість по тілу кредиту, відсоткам комісії та пені була відсутня, а поточна (непрострочена) заборгованість по кредиту становила 3295,20 доларів США.

Оскільки після 17.03.2014 банк не вправі був нараховувати жодні відсотки, комісію та пеню, то всі сплачені після 20.03.2014 ОСОБА_1 платежі повинні були бути спрямованими на погашення поточної заборгованості по тілу кредиту.

З виписки по рахунку слідує, що після 20.03.2014 ОСОБА_1 на погашення кредиту сплачено 3522,65 доларів, що є більше ніж його поточна заборгованості. Нараховані в розрахунку заборгованості банку суми виникли внаслідок того, що позивач після 17.03.2014 продовжував нараховувати відповідачу відсотки, комісію та пеню, і частину сплачених ОСОБА_1 сум спрямовував на погашення нарахованої таким чином заборгованості.

Однак, такі дії банку є неправомірними та суперечать ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже апеляційний суд відхиляє посилання банку на вказаний розрахунок.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 травня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 01 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді