ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9149/19 Справа № 215/3861/19 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року, яке постановлено суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 14 серпня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування РЗФ №1 в період з 01.08.2001 року по 12.06.2019року на підприємстві відповідача.

Висновком МСЕК від 12.06.2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, з яких 20% -радикулопатія, 20% ХОЗЛ. У зв`язку з захворюванням у позивача порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обумовлений важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані, тому просив суд стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» 83 460 грн. моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 70 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ПівнГЗК» просить рішення суду змінити та зменшити стягнутий розмір відшкодування моральної, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач пропрацював майже 10 років на підприємстві ВО «Кривбасруда» де також підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу та шуму.

Вважає, що обов`язок ПрАТ «ПівнГЗК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу. Лише тривала робота позивача за його бажанням у шкідливих умовах стала причиною отримання професійного захворювання, тому вважають, що лише позивач несе відповідальність за ушкодження здоров`я.

Крім того, суд не врахував, що довідка МСЕК, на яку посилається позивач, не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відзиві представника позивача на апеляційну скаргу ПрАТ «ПівнГЗК», зазначено, що рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального та матеріального права, тому позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву представника позивача на апеляційну скаргу відповідача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 01 серпня 2001 року по 12 червня 2019 працював на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування РЗФ №1 на ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 26-30).

Згідно п. 14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 19 квітня 2019 року, у позивача встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першо-другої стадії), група «В». Легенева недостатність першого ступеню. J 44. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 зліва, помірно виражені статико-динамічні порушення, з больовим та м`язово-тонічним синдромом, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня). М54,1 (а.с. 10).

Відповідно до п. 16 Акту, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці на підприємстві відповідача підземним машиністом бурової установки, де позивач виконував роботу з монтажу, демонтажу, ремонту, випробування технічного обслуговування електричної частини машин, вузлів і механізмів, засоби сигналізації, освітлення, заземлення. Перевіряв ізоляцію електроустаткування, виконував монтаж і ремонт пультів управління технологічного обладнання, вів нагляд і контролював стан розподільного устаткування, електродвигунів, трансформаторів та іншого обладнання. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу (а.с. 11).

Висновком МСЕК від 21.08.2018 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності за захворюванням - радикулопатія; 25 % втрати професійної працездатності за захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легень; 5% втрати професійної працездатності за захворюванням - туговухість, а всього 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с.19-20).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обов`язок ПрАТ «ПівнГЗК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, лише тривала робота позивача за його бажанням у шкідливих умовах стала причиною отримання професійного захворювання, тому вважають, що лише позивач несе відповідальність за ушкодження здоров`я, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання, причиною професійних захворювань позивача є: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремні-діоксиду кристалічного з вмістом у пилу від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) в 2,15 рази при ГДК 2,0 мг/м3, крім того факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль, моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність стійкий больовий синдром у суглобах, що обмежує її рух і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «ПівнГЗК» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що довідка МСЕК на яку посилається позивач, не може бути взята, як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди, оскільки у зв`язку з захворюванням у позивача порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ «ПівнГЗК» про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач працював майже 10 років на підприємстві ВО «Кривбасруда» де також підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу та шуму, оскільки дані обставини підтверджуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 19 квітня 2019 року, яким встановлено, що позивач, працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на підприємстві ВО «Кривбасруда» з 23 грудня 1985 року по 20 жовтня 1995 року, також підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу та шуму.

Отже, роботодавці підприємств під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Однак, суд першої інстанції при вирішенні стягнення з відповідачів на користь позивача розміру моральної шкоди не взяв до уваги роботу позивача на іншому підприємстві.

Згідно роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені роз`яснення, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, який складає 17 років 8 місяців із загального періоду роботи у шкідливих умовах 27 років 7 місяців, у зв`язку з чим завищив розмір стягнутої моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер професійного захворювання, і пов`язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, тривалість роботи позивача на ПрАТ «ПівнГЗК» в період з 07 серпня 2001 року по 12 червня 2019 року, тобто 17 років 8 місяців та на підприємстві ВО «Кривбасруда» в період з 23 грудня 1985 року по 20 жовтня 1995 року, тобто 9 років 10 місяців із загального періоду роботи у шкідливих умовах 27 років 7 місяців, вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 зменшивши його до 40 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК» і зменшити її з 70 000 гривень до 40 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 70 000 грн. до 40 000 (сорок тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: