Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 387/278/17

провадження № 61-31284св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

третя особа - Липнязька сільська рада Добровеличківського району Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Гайсюка О. В., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, за участю третьої особи - Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання виділити земельну ділянку (пай).

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з листопада 1995 року до грудня 1998 року вона працювала у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Нива» (далі - КСП «Нива»).

16 червня 1997 року виданий державний акт на право колективної власності на землю колишнього КСП «Нива», але про те, що її не включено до списку осіб, які мають право на отримання частки (паю), вона дізналася лише у березні 2017 року.

Посилаючись на викладене, а також на те, що про порушення свого права вона дізналася 17 березня 2017 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її першого чоловіка перебувала у нестабільному моральному стані та скрутному фінансовому становищі, ОСОБА_1 просила поновити строк позовної давності, визнати за нею право на земельну частку (пай), зобов`язати Добровеличківську районну державну адміністрацію Кіровоградської області видати їй державний акт на право власності на земельну ділянку (пай).

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не довела, що була членом КСП «Нива», оскільки в архівній довідці, яку вона надала суду, зазначено, що ОСОБА_1 працювала в 1997 році в товаристві з обмеженою відповідальністю «Нива» (далі - ТОВ «Нива») різноробочою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції на порушення частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не роз`яснив ОСОБА_1 її право та обов`язок надати документи про членство в КСП «Нива» та не сприяв їх витребуванню.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що права ОСОБА_1 не порушені, вона безпідставно не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП «Нива», виданого 16 червня 1997 року.

Звернувшись до суду у квітні 2017 року (майже через 20 років) ОСОБА_1 пропустила позовну давність без поважних причин, тому їй слід відмовити у задоволенні позову на підставі статті 80 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов помилкового висновку про пропущення нею позовної давності, оскільки позовна давність пропущена з поважних причин.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої інстанції установив, що відповідно до довідки Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області державний акт на право колективної власності на землю колишнього КСП «Нива» видано 16 червня 1997 року. У списках осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю), ОСОБА_1 не значиться.

До реєстрації шлюбу 26 листопада 2013 року ОСОБА_1 мала прізвище ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, що вона була членом КСП «Нива», оскільки в архівній довідці, яку вона надала суду, зазначено, що вона працювала в 1997 році в ТОВ «Нива» різноробочою.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначав, що суд першої інстанції на порушення частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не роз`яснив ОСОБА_1 її право та обов`язок надати документи про її членство в КСП «Нива» та не сприяв їх витребуванню.

ОСОБА_1 до апеляційної скарги додала лист архівного відділу Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 13 червня 2017 року та архівну довідку від 13 червня 2017 року, з яких відомо, що ОСОБА_1 прийнята до членів КСП «Нива» з 14 травня 1996 року згідно з протоколом засідання правління КСП «Нива» від 04 липня 1996 року № 7 та з протоколом загальних зборів членів КСП «Нива» від 09 січня 1997 року № 1. Відомості про звільнення ОСОБА_1 відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що права ОСОБА_1 не порушені, вона безпідставно не включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП «Нива», виданого 16 червня 1997 року.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР, чинною на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення ОСОБА_1 позовної давності, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що право на позов у неї виникло з 16 червня 1997 року, тобто з часу, коли вона повинна була дізнатися, що її не включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП «Нива». Звернувшись до суду у квітні 2017 року (майже через 20 років) ОСОБА_1 пропустила позовну давність без поважних причин.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції немає.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 467/1712/16-ц, провадження № 61-15934св18, від 11 лютого 2019 року у справі № 321/296/17, провадження № 61-28072св18.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко