Ухвала

04 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 757/25588/18

провадження № 61-19127ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») у травні 2018 року звернулося до суду із позовом про зміну формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 зі звільнення: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди), частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України», на формулювання підприємства у редакції: «за власним бажанням, частина перша статті 38 Кодексу законів про працю України».

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

АТ «Українська залізниця» 28 жовтня 2019 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що оскаржувані рішення ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору у справі є вирішення вимоги про зміну формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

АТ «Українська залізниця» в касаційній скарзі зазначило, що у цій скарзі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та справа має значний суспільний інтерес, оскільки діяльність товариства пов`язана із забезпеченням потреб населення у перевезеннях, залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, товариство є найбільшим із платників податків України, яке має у своєму штаті близько 270 000 працівників. Зазначені обставини, на думку заявника, свідчать, що стягнення з АТ «Українська залізниця» коштів на підставі незаконних та необґрунтованих судових рішень стосуються інтересів суспільства. Проте, заявником не зазначено, в чому полягає значний суспільний інтерес цивільної справи у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки оскаржуваними судовими рішеннями у цій справі вирішувались позовні вимоги немайнового характеру, які не містили вимог про стягнення з АТ «Українська залізниця» грошових коштів. Також заявником не зазначено, яке фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики має ця справа. Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний