Справа 206/1327/19
Провадження 2/206/600/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Савченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я,

за участю:

представника позивача Маркело В ОСОБА_3 ,

представника відповідача Шевченко М.М.,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та уточнивши позовні вимоги 11 вересня 2019 року просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я за період з 15 грудня 2011 року по 31 жовтня 2019 року суму 124709,15 гривень та всі судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2009 року ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності і кримінальна справа за його звинуваченням за ст. 286 ч. 2 КК України була закрита на підставі ст. 1 п «б» Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року. ОСОБА_2 був притягнений до кримінальної відповідальності за те, що 19 грудня 2004 року приблизно о 13 год 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямуючи по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську в напрямку вулиці Гаванської, порушив правила дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та зіткнувся з мотоциклом «ЯВА-250» під керуванням позивача, на якому він рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом верхньої третини великоберцової кістки зі зміщенням відламків, рани лівої гомілки верхньої третини, перелому задньої стінки лобної пазухи ліворуч, гематом та синців обличчя та голови, субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, саднин та ран обличчя та голови, саднин грудної клітини, забію грудної клітини, перелому кісток носа, рани спинки носа, гематоми мошонки, після травматичного невриту слухового нерву праворуч, туговухості 3 ступеню праворуч, розходящої правосторонньої косоокості. До 2006 року він був визнаний інвалідом 2-ї групи, а з 01.05.2006 року є інвалідом 3-ї групи. На момент ДТП позивач не працював, тому доходів не мав. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, яке частково було змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2012 року, з відповідача ОСОБА_2 на його користь було стягнено втрачений заробіток за період з грудня 2004 року по 14 грудня 2011 року. При розгляді дійсної справи було проведено комісійну судово-медичну експертизу, за висновками якої втрати ним працездатності склала 60%, тому розмір втраченого заробітку розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 15 грудня 2011 року. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року за клопотанням відповідача витребувано докази.

Ухвалою суду від 25 червня 2019 року у цивільній справі призначено судово медичну експертизу та провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року у зв`язку з надходженням висновку судово медичної експертизи провадження у справі відновлено.

Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги (а.с.106-111) підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з підстав, зазначених у відзиву на уточнену позовну заяву. Також представник зауважила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2012 року у справі між цими ж сторонами чітко визначено алгоритм розрахунку втраченого заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача, а тому надала до суду вірний на її думку розрахунок (а.с.112-117).

Заслухавши доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Позивачем до позовної заяви долучено копію рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, відповідно до якого встановлено, що 19 грудня 2004 року приблизно о 13 год. 20 хвилин, відповідач ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем „ВАЗ - 21061", реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямуючи по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську в напрямку вулиці Гаванської, порушив правила дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та зіткнувся з мотоциклом „ЯВА-250" під керуванням позивача, на якому останній рухався в зустрічному напрямку. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2009 року ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності і кримінальна справа за його звинуваченням за ст. 286 ч. 2 КК України була закрита на підставі ст. 1 п „б" Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року.

Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом верхньої третини великоберцової кістки зі зміщенням відламків, рани лівої гомілки верхньої третини, перелому задньої стінки лобної пазухи ліворуч, гематом та синців обличчя та голови, субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, саднин та ран обличчя та голови, саднин грудної клітини, забію грудної клітини, перелому кісток носа, рани спинки носа, гематоми мошонки, після травматичного невриту слухового нерву праворуч, туговухості З ступеню праворуч, розходящої правосторонньої косоокості.

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 19.12.2004 року по 21.01.2005 року в 2 нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні імені Мечникова, був прооперований. З 10.03.2005 року по 30.03.2005 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні хірургії 12 ТМО, після якого йому було рекомендоване амбулаторне лікування, про що свідчать виписні епікризи.

У 2005 року позивач був визнаний інвалідом 2-ї групи.

В період з 01.05.2006 року і до 30.04.2010 року ОСОБА_1 отримує пенсію по 3 - й групі інвалідності (а.с.6-8).

Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, зазначені вище обставини у справі доказуванню не підлягають, оскільки встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, та сторонами не оспорювались.

Також вже під час розгляду дійсної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності з 20 липня 2005 року (а.с.12).

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 має третю групу інвалідності за загальних захворюванням. Інвалідність встановлено на строк до 01 травня 2021 року (а.с.44).

Відповідно до висновку експерта №125 від 13 серпня 2019 року сумарна втрата професійного працездатності позивача ОСОБА_1 на момент проведення експертизи складає 60 (шістдесят) відсотків. Згідно справи медико-соціальної експертної комісії №530 дата чергового переогляду 15 квітня 2021 року (а.с.70-103).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.

За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 в момент завдання шкоди не працював, отже визначаючи розмір втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я, суд виходив з приписів ч. 2 ст. 1195 ЦК України, приймаючи до уваги висновок експертизи та виходячи з наступного розрахунку.

Мінімальна заробітна плата в грудні 2011 році склала 1 004 грн. Розмір втраченого заробітку складає (1004х60%):31x17=330,35 гривень.

Мінімальна заробітна плата в 2012 році складала: за період з 01.01. по 31.03 - 1073 грн.; з 01.04. по 30.06. - 1094 грн.; з 01.07. по 30.09 - 1102 грн.; з 1.10. по 30.11 - 1118 грн.; з 1.12 по 31.12 - 1134 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі: з 01.01. по 31.03 (1073х60%х3) 1931,40 грн.; з 01.04 по 30.06 (1094х60% х3) 1969,20 грн.; з 01.07 по 30.09 (1102 х60%х3) 1983,60 грн.; з 1.10 по 30.11 (1118х60%х2) 1341,60 грн.; за грудень (1134x60%) 680,40 грн., а всього 7906,20 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2013 році складала: за період з 01.01 по 30.11 - 1147 грн.; за грудень - 1218 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі: з 01.01 по 30.11 (1147х60%х11) 7570,20 грн.; за грудень (1218x60%) 730,80 грн., а всього 8301,00 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2014 році складала 1218 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі (1218x60%х12) 8769,60 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2015 році складала: з 01.01 по 31.08. - 1218 грн.; з 01.09 по 31.12 - 1378 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі: з 01.01 по 31.08 (1218х60%х8) 5846,40 грн.; з 01.09 по 31.12 (1378х60%х4) 3307,20 грн., а всього 9153,60 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2016 році складала: з 01.01 по 30.04 - 1378 грн.; з 01.05 по 30.11 - 1450 грн.; за грудень - 1600 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі: з 01.01. по 30.04 (1378х60%х4) 3307,20 грн.; з 01.05 по 30.11 (1450х60%x7) 6090,00 грн.; за грудень (1600x60%) 960 грн., а всього 10357,20 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2017 році складала 3200 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі (3200x60%х12) 23040 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2018 році складала 3723 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток в розмірі (3723x60%х12) 26805,60 грн.

Мінімальна заробітна плата в 2019 році складає 4 173 грн.

Підлягає відшкодуванню втрачений заробіток за період з 01.01 по 30.09 (4173х60%х9) 22534,20 грн., з 01.10 по 24.10 (4173х60%:31х24) 1938,42 грн., а всього 24472,62 грн.

Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача втрачений заробіток з 15 грудня 2011 року по 24 жовтня 2019 року в розмірі (330,35 + 7906,20 + 8301,00 + 8769,60 + 9153,60 + 10357,20 + 23040,00 + 26805,60 + 24472,62) 119136,17? гривень.

Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення втраченого заробітку у зв`язку з ушкодження здоров`я за період з 15 грудня 2011 року по 24 жовтня 2019 року (на момент ухвалення судового рішення у справі) підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню сума 119136,17? гривень.

З приводу доводів представника відповідача щодо алгоритму розрахунку втраченого заробітку, який визначений в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2012 року та який вона вважає преюдиціальним для дійсної справи, то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Преюдиція є похідною категорією від фактичної презумпції істинності судового рішення.

Преюдиційність - це прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі. Обов`язок суду, який розглядає справу, визнати такими, що не потребують доказування, обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Суд зазначає, що під час розгляду дійсної справи встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2012 року обставини враховані та визнані судом преюдиціальними, а тому прийняті без доказування на перевірки.

Однак, встановлений Апеляційним судом Дніпропетровської області алгоритм розрахунку втраченого заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача, на думку суду, не являється преюдиціальним, оскільки порядок розрахунку сум сам по собі фактично являється порядком застосування відповідних норм права, а тому з часом може бути змінений, як і норми, відповідно до яких він застосовується.

Таким чином, доводи представника відповідача з приводу того, що розмір втраченого заробітку позивача визначається з вирахуванням суми заробітку, яку одержує позивач не заслуговують на увагу, оскільки за правилами частини третьої статті 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, підлягає відшкодуванню без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Нормами статей 1195, 1196 ЦК України не передбачено зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю особи з урахуванням розміру доходів особи, якій завдано таку шкоду. Крім того, за змістом частини четвертої статті 1193 ЦК України у випадку, коли шкоди завдано вчиненням злочину, суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі №237/1925/14-ц.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1191,36 гривень.

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини першої статті 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

26 лютого 2019 року між адвокатом Маркело Валентиною Олексіївною та позивачем укладено договір про надання правничої допомоги № 023.

Відповідно квитанції до прибуткового касового ордера №11 від 19 червня 2019 року на підставі договору № 023 від 26 лютого 2019 року адвокатом прийнято від ОСОБА_1 3000,00 гривень.

Таким чином зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я суму 119136,17 гривень, а також понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1191,36 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук