Провадження №2/760/5665/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДІНЕРО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про зобов`язання вчинити дії та відновити становище, яке існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 15.05.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів ТОВ «Фінансова Компанія «ДІНЕРО», ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про зобов`язання вчинити дії та відновити становище, яке існувало до порушення, в якому просить:

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДІНЕРО» відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом виключення з Єдиного Реєстру кредитних історій відомостей про позивача, як боржника за неукладеним договором позики №L6019346 від 20.07.2018 р.;

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» припинити дії з нарахування позивачу заборгованості, процентів та штрафних санкцій за неукладеним договором позики №L6019346 від 20.07.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ухвали суду від 22.05.2019 р., позовна заява за формою та змістом не в повному обсязі відповідала загальним вимогам статей 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобовязальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та грунтується на законі.

Так, статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, звертаючись до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Фінансова Компанія «ДІНЕРО», ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про зобов`язання вчинити дії та відновити становище, яке існувало до порушення, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ним не було надіслано жодної заяви на отримання кредитних коштів та не укладено кредитного договору, а також не вчинено жодних дій для отримання кредитних коштів від ТОВ «Фінансова Компанія «ДІНЕРО».

Крім того, як вказує позивач, він не виявив жодним чином волевиявлення на набуття кредитних коштів, не надавав власних паспортних даних та не фотографувався з власним паспортом, як це зазначено в розділі 2 Договору про відступлення прав вимоги № 206112018-DG, а також не підписував документи та Кредитний договір жодним з передбачених чинним законодавством України способів.

Таким чином, позивач вважає, що відомості про нього як боржника за неукладеним договором позики №L6019346 від 20.07.2018 р., включаючи паспортні дані, внесені ТОВ «Фінансова Компанія «ДІНЕРО» безпідставно та протиправно, в зв`язку з тим, що позивач не є боржником перед відповідачами за кредитними зобов`язаннями, а тому підлягають вилученню з Єдиного реєстру кредитних історій.

Позивачем заявлені вимоги без зазначення правових підстав поновлення прав позивача за заявленим способом захисту.

Так, викладені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, передбаченихст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановленихКонституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Правила, встановлені цими нормами, застосовуються судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Вивчивши позовну заяву суддя вважає, що заява подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, а саме: в позовній заяві в прохальній частині не зрозуміло спосіб захисту, який позивач обрав для відновлення порушеного права, а саме: якщо вимоги спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме сторони мали до вчинення правочину, тому необхідно чітко обрати спосіб для відновлення порушеного права відносно позивача.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивача порушені відповідачами, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та яким чином передбачені шляхи їх поновлення, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України має особа, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з`ясувати предмет спору та межі доказування.

Оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв`язків, то лише за умови зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 175 ЦПК України є підстави для відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, на підтвердження кожної обставини позову щодо порушення прав позивача є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, з метою правильного та належного обґрунтовання позову, з посиланням на нормативно-правові акти та відповідні закони України, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, встановити предмет та підстави позову, конкретизувати спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог ЦК України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні, сформулювати вірно, відповідно до ст. 16 ЦК України, позовні вимоги.

Крім того, відповідно до п.п. 6, 7, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України подана позовна заява не містить:

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Окрім вищенаведених недоліків, позивачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 5 статті 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Водночас, надані із заявою в якості доказів документи не засвідчені належним чином та не містять дати їх засвідчення.

Ухвалою суду від 22.05.2019 р., позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДІНЕРО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про зобов`язання вчинити дії та відновити становище, яке існувало до порушення - залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Копію ухвали суду від 22.05.2019 р. позивачу було надіслано поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала суду про залишення заяви без руху від 22.05.2019 р. отримана позивачем 06.08.2019 р., що підтверджується даними роздруківки з офіційного сайту «Укрпошта».

Сам факт неотримання позивачем поштового відправлення та відсутність з його боку будь-яких проявів заінтересованості щодо руху справи в суді дає підстави для висновку про недобросовісне користування ним його процесуальними правами.

Станом на 25.10.2019 р. вимоги суду від 06.08.2019 р. позивачем не виконані.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач в зазначений строк не виконав вимог, визначених статтями 175-177 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись статтями 175-177, 185, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДІНЕРО», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про зобов`язання вчинити дії та відновити становище, яке існувало до порушення - визнати неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.І. Кушнір