Справа № 147/849/18
Провадження № 22-ц/801/2110/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дудіков А. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 рокуСправа № 147/849/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року постановлене у складі судді Дудікова А. В., в м. Тростянець, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в :

01 серпня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернув до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому ставило вимогу стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 серпня 2006 року у розмірі 60 076 грн 79 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.08.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 3 950 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 30 квітня 2018 утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 60 076, 79 грн, з яких: 5 344, 87 грн - тіло кредиту, 48 182, 24 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3 212, 69 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 836, 99 грн - штраф (процентна складова).

Пославшись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.08.2006 року в розмірі 5 344 грн 87 коп., в решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції послався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 05 вересня 2019 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку про стягнення процентів, пені та штрафів.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при укладенні кредитного договору сторони погодили усі істотні умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами: у заяві підписаній відповідачем, базова відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 36 % річних з розрахунку 360 днів на рік. Отже встановивши факт надання банком відповідачеві кредитних коштів суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, що суперечить принципу оплатності кредитного договору. Безпідставно суд відмовив і у стягненні пені та штрафів. Зазначає, що відповідач не заперечувала факт ознайомлення з Умовами та Правилами, не доводила, що її було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

08 серпня 2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання послуг, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредитну картку тип: НОМЕР_1 , валюта: гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту: 250,00 гривень, базова процентна ставка: 36 % з розрахунку 360 днів на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, порядок погашення: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості (а. с. 10).

До матеріалів справи банк додав копію Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 11 - 23), на які посилається як на підставу для нарахування пені та штрафів.

Відповідно до наданого Банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2018 року становить 60 076, 79 грн, з яких: 5 344, 87 грн - тіло кредиту; 48 182, 24 грн - відсотки за користування кредитом; 3 212, 69 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 836, 99 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5-9).

Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 22 - 23).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних допустимих і достовірних доказів (ст. ст. 76 - 79 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву, в якій зазначено розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

У апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказано, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що саме в Заяві, підписаній позичальником, зазначено розмір процентної ставки. Невірно суд не взяв до уваги і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, зазначивши що вони не підписані позичальником, адже позичальник не заперечив будь-яким чином зміст наданих Банком Умов та Правил.

Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

Вирішуючи цю справу, суд першої інстанції врахував позицію Великої Палати лише частково: вірно зазначив, що оскільки у Заяві позичальника відсутні умови щодо пені та штрафів, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписаний позичальником, то відсутні підстави для стягнення пені в розмірі 3 212, 69 грн та штрафів: 500 грн штраф (фіксована частина) та 2 836, 99 грн. штраф (процентна складова) і в цій частині рішення суду є вірним, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Однак, вирішуючи цю справу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в Заяві, написаній позичальником (а.с. 10) зазначено базовий розмір процентної ставки 36% з розрахунку 360 днів у році. Отже, у суду першої інстанції не було підстав стверджувати, що сторони не погодили розмір процентів за користування кредитів, а відтак не було підстав для відмови у позові в цій частині, тому доводи апеляційної скарги є підставними, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення процентів за користування кредитом з постановленням нового.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 48 182, 24 грн процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов Заяви, написаної позичальником ОСОБА_1

Як уже зазначалося вище, Заява позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 36 %.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 42,2 % річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Заяві позичальника розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 118 грн 90 к. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 118 грн. 90 к.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом, апеляційний суд в порядку підп. б п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1 762 грн. судово збору за подання позову (а.с.1) та 2 643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.56), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 4 405 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 9,09% вимог від заявлених: 5 463,77 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 60 076,79 (розмір заявлених вимог) = 9,09%. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 9,09% понесених ним судових витрат, що становить 400, 41 грн.: 4405 грн (розмір понесених судових витрат) х 9,09% = 400,41 грн.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити задовольнити частково.

Заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів та в частині стягнення судових витрат скиксувати та в цій частині постановити нове.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентах задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 118, 90 (сто вісімнадцять гривень 90 к.) гривень заборгованості за процентами за кредитним договором № б/н від 08.08.2006 року, яка склалася станом на 31березня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 400,41 (чотириста гривень 41 к.) гривень понесених ним судових витрат.

В іншій частині рішення Тростянецького районного суду Вінницької області залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета