печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судових засідань - Гераймовчич А.С.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Ковалевського Є.В.,

третьої особи: не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - відповідач, ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ) та Національного банку України (далі - третя особа, НБУ) в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 5066-003/08Р від 23.09.2008 року; зобов`язати відповідача прийняти у позивача суму в розмірі 2 497 500,00 грн. з розстрочкою платежів на 120 місяців; звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»; судові витрати покласти на відповідача; під час підготовки справи до судового розгляду витребувати у відповідача належним чином завірену копію Індивідуальної та Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування, згідно із Декретом Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.09.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» був укладений кредитний договір № 5066-003/08Р, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки з каси банку з терміном погашення до 23.09.2019 року в сумі 260 000 дол. США. Оскільки єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, є гривня, то надання відповідачем позивачу грошових коштів у вигляді відкличної невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії та виконання позивачем своїх обов`язків перед Банком в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією. Згідно із ст. 5 Декрету Кабміну України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії НБУ. Отже, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо за умови отримання відповідної індивідуальної ліцензії. Крім того, на день укладення спірного договору курс валюти становив 4,8505 грн. за 1 дол. США, тоді як станом на дату звернення до суду із позовом становить 27,75497 грн. за 1 дол. США, відтак, подальше виконання позивачем кредитного договору є порушенням встановленого ст. 3 ЦК України принципу справедливості. За таких обставин, позивач вважає, що кредитний договір укладено з недодержанням вимог, встановлених чинним законодавством, зокрема, зміст правочину суперечить цивільному кодексу та моральним засадам суспільства, отже, підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

26.11.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог в якій останній просив визнати недійсним кредитний договір № 5066-003/08Р від 23.09.2008 року; відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнити позивача від сплати судового збору; судові витрати покласти на відповідача; під час підготовки справи до судового розгляду витребувати у відповідача належним чином завірену копію Індивідуальної та Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування, згідно із Декретом Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

17.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла позовна заява з усуненими недоліками, яка була одержана помічником судді 20.04.2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та підготовче засідання у справі призначено на 12.08.2019 року.

13.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій відповідач просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки спірний договір був укладений сторонами у 2008 році, тоді як позивач звернувся до суду лише у 2018 році тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Також 13.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в позові відмовити, оскільки спірний договір був укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, позивач тривалий час виконував свої зобов`язання за договором, а зміна курсу долара США не може бути підставою для визнання договору недійсним.

05.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про приєднання письмових доказів, а саме, списку банків, які отримали генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій у період з 2011 року по 2019 рік.

09.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній зазначає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті можливо при дотриманні вимог законодавства щодо отримання відповідної індивідуальної ліцензії НБУ, а у зв`язку із зміною курсу долару США суттєво змінилось матеріальне становище позивача, що вплинуло на виконання останнім боргових зобов`язань перед банком.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2019 року, у зв`язку із неявкою третьої особи та відсутністю відомостей про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198 та п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 04.09.2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2019 року закрито підготовче провадженні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11.12.2019 року.

В судове засідання 11.12.2019 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Третя особа в судове засіданні не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином.

Судова кореспонденція, що направлялась третій особі рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, повернулась на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Як визначено у ч. ч. 1, 2, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, оскільки судові повістки були направлені третій особі на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останньої ( АДРЕСА_1 ), проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», а третя особа про зміну адреси суд не повідомила, то суд вважає, що судові повістки третій особі вручені, а остання не з`явилась в судове засідання без поважних причин.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 11.12.2019 року позивач підтримав позовні вимоги з викладених в позовній заяві підстав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 23.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 5066-003/08Р, відповідно до п. 1.1. якого Банк надає Позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 260 000,00 дол. США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно із договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням п. 6.1.14 даного договору.

Як визначено у п. 1.2 кредитного договору, кредит надається Позичальникові строком з 23.09.2008 року до 23.09.2019 року із сплатою 12,49 процентів річних.

У п. 2.1 кредитного договору сторони погодили, що видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки із каси Банку.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10 числа наступного місяця згідно із графіком: в період з 23.09.2008 року до 10.10.2008 року - сума щомісячного погашення становить 2 000,00 дол. США; в період з 10.10.2008 року до 31.10.2018 року сума щомісячного погашення становить 18 000,00 дол. США; в період з 31.10.2018 року до 10.08.2019 року сума щомісячного погашення становить по 1 832,00 дол. США; в період з 10.08.2019 року по 23.09.2019 року сума щомісячного погашення становить 1 840,00 дол. США.

Згідно п. 4.2. кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначений в п. 1.2. договору.

Відповідно до п. 4.3. кредитного договору, Позичальник має право достроково погасити заборгованість за кредитом (частково або в повному обсязі). При внесені платежів (заборгованості за кредитом і відсотками) у розмірі, що перевищує суму, зазначену у п. п. 4.1 4.2, сума перевищення направляється на часткове погашення заборгованості за кредитом.

У п. 10.8. кредитного договору зазначено, що шляхом укладення та підписання Позичальником даного договору Позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи, комісії а інші елементи вартості кредиту по даному договору згідно п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, Банком.

Згідно п. 10.10. кредитного договору, шляхом укладення та підписання Позичальником даного договору Позичальник підтверджує факт ознайомлення зі ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ.

У п. 10.12. кредитного договору сторони погодили, що шляхом укладення та підписання Позичальником (уповноваженою особою Позичальника) даного договору Позичальник підтверджує факт повідомлення Банком про всі наявні валютні ризики, які пов`язані із наданням Позичальнику кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних відносин сторін), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частино 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частина перша ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За приписами ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

В той же час, визначаючи правовий статус гривні, вказана норма Основного Закону не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

В статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон) законодавцем встановлено, що до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3 - 7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, зокрема, розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій.

В розумінні ст. 2 Закону до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Іншими словами, надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.

Статті 47, 49 Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Стаття 49 Закону встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення банками кредитних операцій. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що банк зобов`язаний мати підрозділ, функціями якого є надання кредитів та управління операціями, пов`язаними з кредитуванням. Банкам забороняється прямо чи опосередковано надавати кредити для придбання власних цінних паперів. Використання цінних паперів власної емісії для забезпечення кредитів можливе з дозволу Національного банку України. Банк зобов`язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. Банк має право видавати бланкові кредити за умов додержання економічних нормативів. Надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. У разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування банк має право видавати наказ про примусову оплату боргового зобов`язання, якщо це передбачено угодою.

При цьому, приписи ст. 49 Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті).

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Системний аналіз наведених вище правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що чинне законодавство допускає можливість визначення зобов`язань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але визначає межі та конкретний порядок її використання.

При цьому, згідно із п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», індивідуальної ліцензії потребують здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Отже, індивідуальна ліцензія на проведення операцій по наданню і одержанню резидентами кредитів в іноземній валюті необхідна лише у випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Разом з тим, законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, що, в свою чергу, дає підстави для висновку про те, що операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує наявності індивідуальної ліцензії.

За вказаних обставин посилання позивача на відсутність індивідуальної ліцензії у ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», як на підставу недійсності кредитного договору № 5066-003/08Р від 23.09.2008 року, не заслуговують на увагу.

Крім того суд зазначає, що із змісту оспорюваного кредитного договору № 5066-003/08Р від 23.09.2008 року вбачається, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначена сума кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позивач погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих банком і обопільно погоджених умовах, про що свідчить підписання ним договору без будь-яких зауважень чи заперечень.

Щодо доводів позивача та його представника про включення до умов кредитного договору положень, що є несправедливими, створюють істотний дисбаланс прав та інтересів на шкоду позивача, суд вважає їх помилковими, недостатньо аргументованими та недоведеними з огляду на наступне.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року та №6-330цс16 від 08.06.2016 року, кредитор управі пропонувати умови, які не суперечать закону та без виконання яких не вважає за можливе надання кредиту; позичальник, який ініціював укладання договору, добровільно на такі умови і виправдані у спірних правовідносинах певні обмеження, пов`язані із користуванням своїм майном, погодився і виконував їх тривалий час. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно ознак порушення положеннями договору принципу добросовісності, створення ними істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та заподіяння цими умовами шкоди позичальникові.

При укладенні кредитного договору як правочину, що базується на волевиявленні обох сторін, позивач на свій розсуд та за вільним волевиявленням вирішив оформити кредит саме в іноземній валюті - доларах США, будучи належним чином обізнаним та повідомленим про наявність ризиків отримання кредиту в іноземній валюті, які він, як позичальник, несе сам.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність дій з боку відповідача, які б свідчили про включення до договору завідомо несправедливих умов.

Самі по собі аргументи позивача стосовно зміни курсу гривні по відношенню до долару США, його різке збільшення в порівнянні з діючим на момент укладення договору, не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, на чому також акцентує увагу Верховний Суд в постанові від 01.03.2018 року у справі № 642/1408/17.

Згідно ст.. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та його представником не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що кредитний договір містить положення, які були б несправедливими для позивача чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника. Як не надано й інших доказів на підтвердження недійсності кредитного договору.

Більш того, із наявних в матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що в період з 10.11.2008 року по 20.11.2013 року позивач на виконання умов договору № 5066-003/08Р від 23.09.2008 року сплачував відповідачу грошові кошти. Тобто кредитний договір позивачем виконувався.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також суд звертає увагу, що кредитний договір укладено між позивачем та відповідачем 23.09.2008 року та виконувався позивачем до 2013 року. Проте з позовом про визнання кредитного договору № 5066-003/08Р від 23.09.2008 року недійсним, позивач звернувся до суду 20.11.2018 року, тобто через 10 років після укладення договору.

При цьому, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Як визначено у ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки позивачем укладено кредитний договір № 5066-003/08Р 23.09.2008 року, отже станом на 23.09.2008 року позивач був обізнаний із умовами укладеного ним договору, то перебіг позовної давності в даному випадку почався із дня, наступного за днем укладення позивачем спірного договору, тобто з 24.09.2008 року та закінчився 24.09.2011 року.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом після спливу позовної давності, про що зазначено відповідачем. Враховуючи викладене, суд застосовує наслідки пропуску строку позовної давності та відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним у зв`язку із пропуском позивачем трирічного строку позовної давності.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст.. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 192 Конституції України, ст. ст. 3, 6, 11, 192, 203, 215, 253, 257, 260, 261, 267, 524, 626, 627, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», положеннями Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 200, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.01.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко