ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2120/19

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1387/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2019 року (місце ухвалення - смт. Козелець, дата складання повного тексту - 20.09.2019) про повернення зустрічної позовної заяви відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості понесених витрат на поховання по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Козелецького районного суду від 29.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у цивільній справі № 740/1853/19, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання на 14.06.2018 на 10-00 год. з повідомленням сторін.

17.09.2019 ухвалою місцевого суду підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.10.2019 на 11-00 год.

14.06.2019 представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила прийняти зустрічний позов до розгляду з первісним позовом, оскільки вони взаємопов`язані між собою та виникають із одних правовідносин. В обгрунтування наявності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 зазначає, що слід стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості понесених витрат на поховання батька, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що становить - 34 330,00 грн.

У зустрічному позові заявник посилається на те, що спадкоємцями першої черги померлого батька сторін у даній справі є діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у рівних частках кожний, тобто по 1/2 частині спадкового майна, так як подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. ОСОБА_1 є спадкоємцем, проте не був присутній на похоронах батька, участі у витратах на поховання не приймав. Усі витрати поніс ОСОБА_2 , крім того, встановив пам`ятник батьку, відбув 9 днів, 40 днів та півроку, на ці обіди були витрачені кошти, в сумі все склало 68 660,00 грн., а тому ОСОБА_1 повинен відшкодувати ОСОБА_2 половину витрачених коштів.

Ухвалою Козелецького районного суду від 17.09.2019 відмовлено в об`єднанні в одне провадження зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості понесених витрат на поховання з первісним позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди. Зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Ухвала суду обґрунтована тим, що в зустрічному позові відповідач просить стягнути з позивача за первісним позовом грошову компенсацію 1/2 частини вартості понесених витрат на поховання, а в первісному позові позивач просить суд визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди, і тому розгляд зустрічного позову не є доцільним з первісним, оскільки задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тільки затягне та ускладнить розгляд справи тому, що позовні вимоги в зустрічному позові взагалі не стосуються позовних вимог в первісному позові.

Крім того, ухвалою місцевого суду роз`яснено відповідачу ОСОБА_2 , що він не позбавлений права звернутись до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Козелецького районного суду від 17.08.2019 (справа № 734/2120/19) - скасувати. Зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на поховання повернути до Козелецького районного суду для об`єднання в одне провадження по справі № 740/1853/19.

За доводами скарги оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не правильно визначився із характером існуючих правовідносин. Висновки суду суперечать дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Заявник посилається на порушення судом строку розгляду поданої зустрічної позовної заяви, так зустрічний позов було отримано судом 13.06.2019, розглянуто 17.09.2019. Крім того, зустрічна позовна заява судом зареєстрована як первинна позовна заява з окремим номером, а не як зустрічна позовна заява.

В обґрунтування скарги зазначає, що первісний позов і зустрічна позовна заява взаємопов`язані між собою, оскільки виникають із одних правовідносин, спір між одними і тими самими сторонами, позови об`єднані спільними доказами. Судом не вирішено питання про повернення сплаченого судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 .

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду від 17.09.2019 не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Апеляційна скарга підписана представником ОСОБА_3 без додання довіреності та договору, які б підтверджували повноваження представника на підписання скарги. Зустрічний позов для спільного розгляду з первісним було подано всупереч вимогам визначеним ч. 1 ст. 193 ЦПК України, після закінчення строку. Крім того, недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, оскільки це буде затягувати розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до залучення нових учасників процесу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів даної справи, спір за первісним і зустрічним позовами виник між тими самими сторонами, разом з тим, позовні вимоги є різними, в зустрічному позові відповідач просить стягнути з позивача за первісним позовом грошову компенсацію 1/2 частини вартості понесених витрат на поховання, а в первісному позові позивач просить суд визнання права власності на спадщину, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди, і тому розгляд зустрічного позову не є доцільним з первісним, оскільки задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тільки затягне та ускладнить розгляд справи тому, що позовні вимоги в зустрічному позові взагалі не стосуються позовних вимог в первісному позові.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суду апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ст. 12 цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього за приписами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання. Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання прийняття заяви до розгляду у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

За приписами ст. 193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі.

Враховуючи викладене вище не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що первісний позов і зустрічна позовна заява взаємопов`язані між собою, так як виникають із одних правовідносин, спір між одними і тими самими сторонами, позови об`єднані спільними доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про не вирішення місцевим судом питання про повернення сплаченого судового збору під час постановлення оскаржуваної ухвали про відмову в об`єднанні первісного позову з зустрічним слід зазначити, що в силу ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» позивач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про повернення сплаченого судового збору.

Не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду доводи скарги про те, що судом порушено строк розгляду поданої зустрічної позовної заяви та про реєстрацію зустрічної позовної заяви судом зареєстрована як первинної з окремим номером.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Як вбачається, ухвалою Козелецького районного суду від 29.05.2019 відповідачу було встановлено строк до 14.06.2019 для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Не є обґрунтованими і посилання викладені у відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. Як вбачається, зустрічну позовну заяву було подано до суду першої інстанції 14.06.2019, що підтверджується даними відбитку суду (а.с. 1), таким чином спростованими є посилання про те, що зустрічний позов для спільного розгляду з первісним було подано всупереч вимогам визначеним ч. 1 ст. 193 ЦПК України, після закінчення строку.

Як і посилання, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду від 17.09.2019 не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Так, згідно ч. 3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи. Як вбачається, судом було відмовлено в об`єднанні зустрічного позову, зустрічну позовну заяву повернуто заявнику, копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи № 740/1853/19.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Доводи відзиву, що апеляційна скарга підписана представником Гринь Л.В. без додання довіреності та договору, які б підтверджували повноваження представника на підписання скарги не є обґрунтованими, враховуючи, що матеріали справи містять ордер (а.с. 2,47) на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Гринь Л.В. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами відзиву ОСОБА_1 про те, що недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, оскільки це буде затягувати розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до залучення нових учасників процесу.

Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 17.09.2019 роз`яснено відповідачу ОСОБА_2 , що він не позбавлений права звернутися до суду з вказаним позовом в загальному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не містять передбачених підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст рішення складено 31.10.2019.

Головуючий Судді :