Номер провадження: 22-ц/813/3861/19
Номер справи місцевого суду: 520/8528/18
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: № 520/8528/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Гниличенко М.В. о 13 годині 30 хвилині 26 грудня 2018 року, повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року,

встановив:

У липні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати, що поширені ОСОБА_2 відомості про те що вона, ОСОБА_1 , вчинила злочин, а саме, пограбувала членів дачного товариства СТ «Портовик», підкупила всі органи влади, створила корупційну схему збагачення, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію; 2) обов`язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно ОСОБА_1 ; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі 704,80 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 03.06.2018 року та 11.06.2018 року відповідачка ОСОБА_2 , перебуваючи на території СТ «Портовик», розносила по дачним будинкам листівки з ганебною інформацією на її адресу та поширювала відомості про те, що ОСОБА_1 , вчинила злочин, а саме - пограбувала членів дачного товариства СТ «Портовик», підкупила всі органи влади, створила корупційну схему збагачення, які не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок цих дій відповідачки вона постійно повинна виправдовуватись перед членами садового товариства про події, яких не існувало взагалі, або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (а. с. 2 - 3).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 р. у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ні позовна заява, ні надані позивачем докази, ні пояснення представника позивача в судовому засіданні не свідчать про те, що мав місце факт порушення ділової репутації позивачки з боку відповідачки. Позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що її ділова репутація була порушена та існує причинно-наслідковий зв`язок між поширенням недостовірної інформації та порушеним правом позивачки. Суд першої інстанцію дійшов висновку про те, що немає фактів, які б доводили, що вищезазначені дії відповідачки мають цілеспрямовану мету принизити честь, гідність та ділову репутацію позивачки, оскільки метою розповсюдження листівок було не поширення щодо позивачки будь-якої інформації, а захист прав членів садового товариства, які на думку відповідачки вона вважала порушеними. Фактично в листівках є незгода з існуючою оплатою та тарифами на електроенергію, відсутністю відремонтованої дороги та інше, що відноситься до господарської діяльності садового товариства та необхідністю проводити збори, надавати громадянам вичерпну інформацію з цих та інших питань з метою уникнення конфліктних ситуацій (а. с. 120 123).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її вищевказаного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що вказана ганебна щодо позивача інформація, яка розповсюджена відповідачем, порушує особисте немайнове право ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та ділової репутації, шкодить її діловій репутації та дискредитує останню як голову СТ «Портовик».

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Беліогло А.В. підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 34, 68 Конституції України, ст. 30 Закону України «Про інформацію») та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та працює в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Южний», окрім того є головою садового товариства «Портовик» та головою правління садового товариства «Курортник», що вбачається із виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та наказів від 30.08.2014 року та 01.09.2010 року (а. с. 8 - 10, 33).

Відповідачка ОСОБА_2 , 1953 року народження, є пенсіонером, не є членом СТ «Курортник» або СТ «Портовик», проте її донька має садовий будинок та є членом СТ «Курортник». Із пояснень відповідачки вбачається, що на протязі останніх років невідомими особами як в м. Южний, так і в садових товариствах розповсюджується негативна критична інформація про діяльність голови садового товариства, голови правління садового товариства ОСОБА_1 .. З даною інформацією в листівках відповідачка ознайомлена та згодна. Відповідачка визнала той факт, що вона розповсюджувала у садовому товаристві листівку (а. с. 12) з критикою діяльності ОСОБА_1 ..

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту честі, гідності та ділової репутації.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що висловлювання відповідача є оціночним судження, яке не підлягає спростуванню, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке не підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності доказів, які б доводили, що вищезазначені дії відповідачки мають цілеспрямовану мету принизити честь, гідність, ділову репутацію позивачки. Зміст вказаних листівок не містить фактичних даних у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», а є оціночним судженням.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не доведено, що розповсюджувана відповідачкою інформація має стверджувальний характер (фактичне твердження) та може бути перевірена на предмет її достовірності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є недоведеними, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також для прийняття доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Беліогло А.В. у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе