Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №447/2434/16-ц

провадження №61-32466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року у складі колегії суддів Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Левика Я. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Тростянецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області,

особа - яка не брала участі у справі, зверталась з апеляційною скаргою - ОСОБА_3 ,

представник - Пащук ОСОБА_4 Ігорович,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Тростянецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: тракторну майстерню, загальною площею

274,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

2. Позовна заява мотивована тим, що приватному підприємству «Агрофірма «Дружба» (далі - ПП «Агрофірма «Дружба») належало на праві власності майно, зокрема, тракторна майстерня, 1974 року будівництва, загальною площею 274,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

3. 17 серпня 2015 року Тернопільською сільською радою Миколаївського району Львівської області позивачу було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, згідно якого він має право на пайовий фонд майна підприємства, відповідно до договорів купівлі-продажу майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства від 17 серпня 2015 року. Розмір його частки у майні пайового фонду складає 30 580 грн, що становить 1,7640 %.

4. 13 січня 2016 року ПП «Агрофірма «Дружба»» припинило свою господарську діяльність.

5. 01 листопада 2016 року між Радою об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу с. Тернопілля та позивачем складено акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно якого Радою передано, а позивачем отримано нерухоме майно - тракторну майстерню.

6. Оскільки ПП «Агрофірма «Дружба»» належним чином не оформило виділ позивачу в натурі нерухомого майна - тракторної майстерні, а Рада об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу с. Тернопілля не є юридичною особою та не може привести свідоцтво і акт приймання-передачі у відповідність з вимогами пункту 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, позивач просив визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно в судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року у складі судді Карбовнік І. М. позов задоволено.

За ОСОБА_1 визнано право власності на нерухоме майно, а саме: тракторну майстерню, загальною площею 274,6 кв. м, що знаходиться

по АДРЕСА_1 .

8. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки 01 листопада

2016 року між Радою об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу с. Тернопілля та позивачем складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відбулась фактична передача майна, проте в майновому сертифікаті позивача відсутня відмітка підприємства правонаступника про виділення позивачу майна в натурі, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на правомірне набуття права власності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 (особи, яка не брала участі у справі) задоволено. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області

від 10 лютого 2017 року скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

10. Висновки апеляційного суду зводяться до того, що судом першої інстанції справа розглянута без залучення до участі у справі осіб, прав та інтересів яких стосується її вирішення, а в силу приписів діючого процесуального закону на стадії апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вчинення процесуальних дій, передбачених процесуальним законом, для заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідачів. Водночас, суд апеляційної інстанції вказав, що відмова у позові з цих підстав не перешкоджає позивачу звернутись з позовом до належного відповідача та залучити до участі в справі усіх осіб, прав та інтересів, яких стосується розгляд такого позову. Пред`явлення позову до неналежного відповідача, за відсутності клопотання позивача про заміну відповідача, є самостійною підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який не мав права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції та ухвалення рішення про задоволення позову, спірне майно не належало ОСОБА_3 на праві приватної власності, а тому оскаржуваним рішенням не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки останнього, що свідчить про наявність підстав для закриття апеляційного провадження.

13. Крім того, заявник посилається на те, що на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції та ухвалення рішення усі права та обов`язки Тернопільської сільської ради Миколаївського району Львівської області перейшли до її правонаступника - Тростянецької сільської ради Тростянецької об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області, що свідчить про звернення до належного відповідача з даним позовом та безпідставність висновків апеляційного суду про необхідність залучення до участі у даній справі Тернопільської сільської ради.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

14. Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

15. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

16. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

17. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

18. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

19. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

21. Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. 17 серпня 2015 року Тернопільською сільською радою Миколаївського району Львівської області ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, згідно якого він має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства приватної агрофірми «Дружба», відповідно до договорів купівлі-продажу майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства.

23. Розмір частки ОСОБА_1 у майні пайового фонду складає

30 580 грн, що становить 1,7640 %.

24. 13 січня 2016 року ПП «Агрофірма «Дружба» припинило свою господарську діяльність.

25. 01 листопада 2016 року між Радою об`єднання співвласників цілісного майнового комплексу с. Тернопілля, як правонаступником ПП «Агрофірма «Дружба», в особі голови Андрійчика М. М., та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно якого останнім отримано нерухоме майно - тракторну майстерню, загальною площею

274,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

26. Умайновому сертифікаті ОСОБА_1 відсутня відмітка підприємства правонаступника про виділення йому майна в натурі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

27. Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, частка позивача у якому складає 30 580 грн, що становить 1,7640 %.

28. Правовою підставою позову ОСОБА_1 указав неможливість вирішення спору в позасудовому порядку, оскільки в майновому сертифікаті відсутня відмітка підприємства правонаступника про виділення йому майна в натурі.

29. Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

30. Згідно зі статтею 4 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

31. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

32. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

33. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

34. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

35. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

36. Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

37. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

38. Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

39. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

40. Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

41. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

42. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

43. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

44. Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15,

від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.

45. Апеляційний суд установив, що заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12 березня 2013 року задоволено позов

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будівлі складу матеріалів дійсним. Визнано договір купівлі-продажу будівлі складу матеріалів від 02 березня 2005 року укладений між ППАФ «Дружба», в особі директора Стойко І. І ., та ОСОБА_3 дійсним. Вирішено питання судових витрат.

46. На підставі вказаного судового рішення за ОСОБА_3 25 лютого

2014 року було зареєстровано право власності на будівлю складу матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 », загальною площею 278,4 кв. м.

47. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення яким в позові ОСОБА_3 відмовлено.

48. У наведеному вище рішенні апеляційного суду вказано, що судом першої інстанції не встановлено приналежності, чи навпаки, предмету купівлі-продажу до майна цілісного майнового комплексу, який було розпайовано після чого пайовиками продано, а відтак не встановлено і власників ЦМК, внаслідок чого не залучено їх до участі в справі в якості третіх осіб, чим, як наслідок, порушено і право ОСОБА_7 , який звернувся з апеляційною скаргою, як власника частини (чи в цілому) майна ЦМК.

49. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 липня 2016 року скасовано право власності ОСОБА_3 на будівлю складу матеріалів за адресою:

АДРЕСА_1 », загальною площею 278,4 кв. м.

50. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року

№ 62/2009 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (далі - Порядок), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року № 253, та Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації).

51. Порядком (пункти 15, 16) передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна мало зробити відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою. Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна могло бути підставою для оформлення права власності на виділене майно у встановленому порядку.

52. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 було затверджено Типове положення про комісію з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки (далі - Типове положення).

53. У пункті 3 Типового положення зазначено, що основним завданням комісії є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємства, зокрема реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

54. Пунктами 4, 5 Типового положення визначені права комісії, які зводяться до проведення розрахунків щодо пайового майна, визначення структури пайового фонду тощо.

55. Згідно з підпунктом 10 пункту 4 Типового положення комісія вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність.

56. Відповідно до пункту 10 Порядку комісія готує для розгляду на загальних зборах перелік майна для виділення його у натурі окремо для кожної групи осіб у спільну часткову власність єдиним комплексом, та список осіб, які виявили бажання отримати свої майнові паї в натурі.

57. Порядок виділення частки майна також визначено пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій, згідно з якими, зокрема: співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі; для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі; якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, в тому числі грошової компенсації вартості його частки.

58. Таким чином, співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або в порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред`явлення позову до всіх інших співвласників на підставі положень ЦК України та інших норм законодавства, які регулюють відносини між учасниками спільної часткової власності.

59. Апеляційний суд установив, що цілісний майновий комплекс, в межах якого знаходиться нерухоме майно - тракторна майстерня, знаходиться на території Тернопільської сільської ради Миколаївського району Львівської області, проте суд першої інстанції не встановив правового режиму земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, та не залучив до участі в справі власника земельної ділянки, права якої беззаперечно порушуються оскаржуваним рішенням суду. Крім того, у матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно - тракторну майстерню, загальною площею 274,6 кв. м, а місцевий суд та з`ясував факт наявності чи відсутності первинної реєстрації цього об`єкту та не залучено до участі в справі в якості третьої особи орган державної реєстрації.

60. З наведеного слідує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

61. Доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, за змістом фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

62. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

63. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

2. Постанову апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська