РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14142/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/997/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Панас О.В.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення 10 квітня 2019 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року, Публічне акціонере товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість, що утворилась станом на 25 вересня 2017 року, внаслідок порушення умов договорів кредиту №229А, укладеного 9 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 та поруки, укладеного із ОСОБА_3 , у т.ч. 35 569,00 доларів США, заборгованості за кредитом; 37 452,11 доларів США заборгованості за процентами; 244 391,41 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 25 вересня 2016 року по 22 вересня 2017 року включно); 251 438,70 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (за період з 25 вересня 2016 року по 22 вересня 2017 року включно) та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту №229А від 9 червня 2008 року, що був укладений між нею та позивачем у справі. Зобов`язання за даним договором забезпечені порукою, відповідно до договору поруки №229А-3 від 9 червня 2008 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_3 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №229А від 20.04.2007 року в розмірі 58 661,23 доларів США, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 735 086,87 грн.

В задоволенні решти позовних вимог за кредитним договором №229А від 20.04.2007 року відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи одні доводи позовної заяви, безпідставно залишив поза увагою та оцінкою суду заперечення, наведені відповідачем та її представником.

Вказує, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір по суті, в силу своїх повноважень не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно дійсних фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахував предмет і підстави поданого позову, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам та доводам позовної заяви, ухваливши при цьому неправомірне судове рішення щодо задоволення позовних вимог, вважає його таким, що винесене з порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 категорично не погоджується із висновками місцевого суду щодо обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №229А від 09.06.2008 в розмірі 58 6612,23 доларів США. Вважає очевидним, що відсутність одночасної наявності доказів банку, зокрема: про укладення між ПАТ "Укрсоцбанк" та Позичальником, ОСОБА_2 Договору банківського рахунку на відкриття позичкового рахунку Позичальника за № НОМЕР_1 , а також доказів виконання послуги банку з його відкриття, в їх сукупності ставить під сумнів надані Позивачем докази про доведеність видачі кредиту готівкою, оскільки без наявності доказів фактичного відкриття позичкового рахунку Позичальнику, який передує здійсненню банківських операцій по ньому, проведення такої банківської операції з видачі кредиту позичальнику є неможливим взагалі.

Вказує, що позивач в порушення вимог ч.ч.2,5,6 ст. 95 ЦПК України, враховуючи існування обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих письмових доказів, оригінальні примірники поданих заяв, позивач не надав суду та відповідачу для їх зіставлення з поданими копіями, зокрема, і на неодноразові вимоги згідно ухвал суду.

За наведених обставин, апелянт вважає недоведеним належними та допустимими доказами факт видачі кредитних коштів на виконання умов Договору кредиту №229А від 09.06.2008, що фактично, позбавляє суд можливості встановити момент (день) надання кредиту, яким, згідно п.2.2 договору кредиту, вважається день видачі Позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларах США) в сумі кредиту згідно даного договору. Наведене також позбавляє суд можливості встановити момент виникнення у позичальника обов`язку з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, перевірити правильність розрахунку заборгованості банку за договором кредиту та встановити дійсний її розмір (в разі доведеності банком відповідними доказами позовних вимог).

Також вважає безпідставною відмову суду першої інстанції в призначенні почеркознавчої експертизи, відтак вважає, що відмова у призначенні проведення фахівцями, які мають спеціальні знання вказаної експертизи, порушує один із передбачених засобів встановлення та оцінки фактичних обставин справи, що є невід`ємною судовою процедурою, та водночас, протиправно позбавляє можливості відповідача ОСОБА_2 в реалізації права щодо рівності та змагальності сторін.

Крім того, зазначає про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності. Відтак зазначає, що з розрахунку заборгованості позивача станом на 03.09.2014, слідує, що останній платіж по тілу кредиту позичальником здійснено 15 січня 2009 року в сумі 202,61 доларів США. Наступний платіж, згідно умов договору кредиту мав відбутися 15 лютого 2009 року, проте через скрутне матеріальне становище, цього не було здійснено позичальником, як і наступні чергові платежі по тілу кредиту до дати звернення банку з позовом до суду 05 вересня 2014 року. Оскільки починаючи з 16 лютого 2009 року. у позивача розпочався перебіг та сплив позовної давності за кожним черговим платежем по графіку. З наведеного вбачається, що позивач заявити вимоги щодо стягнення основної заборгованості по кредиту виключно в межах тільки трьох річного строку позовної давності, тобто за період з 16.08.2011 до 16.08.2014. Вважає, що інші нараховані позивачем платежі по графіку, за період з 15.01.2009 по 16.08.2011, не можуть бути стягнуті судом в зв`язку зі спливом позовної давності (ч.4 ст. 267 ЦК України). Це саме стосується і щодо нарахованих позивачем за вказаний період платежів по відсоткам за користування кредитом та суми пені.

Враховуючи викладене, просила скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ПАТ "Укрсоцбанк" вважає її безпідставною та необґрунтованою, поданою з метою зловживання процесуальними правами та невиконанням зобов`язань за кредитними договорами, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вказує, що між сторонами було досягнуто згоди з приводу істотних умов договору кредиту. Відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, у тому числі з цільовим призначенням кредитування, не заперечувала той факт, що кредитні кошти були безпосередньо спрямовані банком МПП "Вік-Експо" згідно договору купівлі-продажу №Ш-226/08-к від 04.06.2008 для купівлі автомобіля марки "SKODA", модель "Superb Elegance", 2008 року випуску, який було передано в заставу банку.

Також вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки питання щодо встановлення особи, якою підписані документи, на підставі яких були видані кошти в іноземній валюті, не входить до предмету доказування в межах даної цивільної справи.

За наведеного, просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник банку завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з`явився.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та процентів за договором кредиту в повному обсязі не виконали. Станом на 03.09.2014, заборгованість відповідачів перед банком становила 65 193,55 доларів США, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 становить 816 942,41 грн., а також врахувавши, що кредит був отриманий в іноземній валюті, значне зростання курсу долара, суд дійшов висновку про відмову у солідарному стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми пені за кредитним договором №229А Д від 20.04.2007 в розмірі 81 855,53 грн.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, судом першої інстанції зазначено, що в задоволенні уточнених позовних вимог від 25.09.2017 щодо заборгованості станом на 25.09.2017 слід відмовити за безпідставністю - з підстав відсутності у позивача правових підстав для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та неустойки поза межами дії кредитних договорів.

Також, відмовляючи у задоволенні заяви про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, місцевим судом вказано, що першочерговий позов, який суд розглянув по суті, було подано до закінчення строку дії кредитного договору, а саме - 05.09.2014, при його кінцевому строку дії - 08.06.2015, а отже строк позовної давності не було пропущено при пред`явлення позову до суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зокрема в частині не застосування наслідків пропуску строку позовної давності, що відповідно змінює розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідачів.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №229А.

Відповідно до п.1.1. договору кредиту, позивач в порядку та на умовах, визначених договором кредиту, надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 38 000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних, з погашенням суми основної заборгованості в розмірі та порядку, визначеному у графіку погашення відповідно до п.1.1.1. договору кредиту та кінцевим терміном погашення заборгованості до 08.06.2015 року.

Додатковою угодою №229А/1 від 24.06.2009 року до договору кредиту, внесено зміни в частині суми наданого кредиту - відповідно до п.1.1. вказаної угоди відповідачу надано 39 185,00 дол. США, змінено графік погашення суми основної заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості до 08.06.2017 року.

Відповідно до п.1.1. договору поруки №229А-3 від 09.06.2008 року ОСОБА_3 зобов`язався у повному обсязі солідарно відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 договору кредиту, а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу).

Також 23 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №229А2/1 до договору поруки №12229А-2 від 09.06.2008 року, за яким змінено порядок та строки погашення, викладено п.1.1. в наступній редакції : «повернення кредиту буде здійснюватися рівними частинами, в розмірі 39 185, 00 дол. США, в строк до 15 числа кожного місяця, зі сплатою 13,00 % річних, в строк до 08.06.2017 року».

Твердження апелянта про фактичне неотримання спірного кредиту, що на її думку може підтвердити судово-почеркознавча експертиза підпису ОСОБА_2 на банківських документах, не заслуговують на увагу. Цій обставині місцевий суд дав належну правову оцінку та вірно зазначив, що ця обставина не є предметом доказування в справі. З матеріалів справи вбачається, що за отриманий кредит ОСОБА_2 було придбано легковий автомобіль, який переданий в заставу банку (а.с.243-245). Обставини неотримання кредиту у зазначеній в кредитному договорі валюті також не є предметом доказування, а зустрічний позов в справі не заявлявся. Таку позицію сторони в справі слід оцінювати як намагання затягнути розгляд справи та спрямувати його в інше русло, яке виходить за межі заявлених банком в справі позовних вимог та уникнути цивільної правової відповідальності.

Встановлено, що 06 липня 2014 року банк-позивач направляв відповідачам письмові повідомлення з вимогою про повернення кредиту в повному обсязі, проте відповідачі взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та процентів за договором кредиту в повному обсязі не виконали (а.с.17,18).

Пред`явивши позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання.

Після пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів процентів за користування кредитними коштами.

Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц, який відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Згідно з розрахунку заборгованості до договору кредиту вбачається, що станом на 03.09.2014 заборгованість відповідачів перед банком становить 65193,55 дол. США, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 816 942,41 грн., в тому числі : заборгованість за кредитом в розмірі 35569,00 дол. США, що по курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 445 716,24 грн.; заборгованість за процентами в розмірі 23092,23 дол. США, що по курсу НБУ станом на 03.09.2014 року становить 289370,63 грн.; пеня в розмірі 81855,53 грн.

Сума основного боргу, яка підлягає до стягнення в межах 3-х річного строку позовної давності вираховується в зворотному порядку від дати звернення 05 вересня 2014 року, тобто за 36 місяців з вересня 2011 року по серпень 2014 року включно по 408,84 доларів США (згідно додаткової угоди) щомісячно, що складає 14718,24 доларів США. За цей період за користування кредитом було нараховано 8342,32 доларів США, що в загальному складає 23060,56 доларів США (а.с. 145 т.1), тому саме ця сума підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь банку.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни зі зменшенням суми заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору підлягають стягненню зі сторін пропорційно до задоволених вимог.

При поданні позову банком та при збільшенні ним позовних вимог до 91901,56 доларів США було сплачено 3654 грн. та 32548,31 грн. ( т.1 а.с. 4, 161) і при оскарженні процесуальної ухвали в справі 1762 грн. (т.2 а.с.32), а всього 37964,31 грн. Позов підлягає до задоволення на суму 23060,56 доларів США, що фактично становить чверть його розміру, а тому до стягнення з відповідачів в рівних долях на користь банку підлягає 9491 грн (по 4745,5 грн.).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 5481 грн. та просила повністю скасувати рішення місцевого суду, яким з неї та поручителя ОСОБА_3 було стягнуто 58 661,23 доларів США.Стягнута сума підлягає зменшенню до 23060,56 доларів США, тому з банку на її користь пропорційно слід стягнути 2154 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року змінити зменшивши розмір стягнення та судових витрат і викласти в такій редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 229А від 09 червня 2008 року 14718,24 доларів США, заборгованість за відсотками 8342,32 доларів США, що складає 23060,56 доларів США, що по курсу НБУ (12,531 грн. за 1 долар) станом на 03.09.2014 року становить 288971,88 грн.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в розмірі 9491 грн. (по 4745,5 грн.).

З Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2154 грн.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук