Єдиний унікальний номер 236/4391/18 Номер провадження 22-ц/804/1140/19
Категорія 53 Номер провадження 22-ц/804/1140/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду від 06 лютого 2019 року року (під головуванням судді Саржевської І.В.) у справі№236/4391/18 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ,

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 29.12.2007 року він працював слюсарем 3 розряду в дільниці пункту технічного огляду тепловозів та дизель - поїздів локомотивного депо Дебальцеве пасажирське державного підприємства Донецької залізниці. На момент звільнення він працював помічником машиніста електропоїзда у виробничому підрозділі «Родаківське моторвагонне депо» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом від 17 липня 2017 року він був звільнений з роботи в зв'язку із скороченням штату

згідно ч.1 ст.40 КЗпП України.

При звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку. Просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції за лютий 2016 року -3 616,36 грн., березень 2016 року - 5 750,11 грн., квітень 2016 року - 4840,46 грн., травень 2016 року - 3 906,25 грн. , червень 2016 року - 4089,18 грн., липень 2016 року -2 463,56 грн., за березень 2017 року - 2 635,06 грн., заробітну плату за час вимушеного простою у квітні 2017 року - 3 891,22 грн., у травні 2017 року - 3 890,22 грн., у червні 2017 року - 3 804,88 грн., у липні 2017 року - 1958,99 грн., вихідну допомогу в сумі 7086,06 грн., суму компенсації за невикористані дні відпустки - 3121,02 грн. , усього 12 166, 07 грн., з урахування індексу інфляції - 13 731, 64 грн., а в цілому заборгованість із заробітної плати з урахуванням компенсації інфляційного збільшення - 52 618,94 грн.; середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум з 17.07.2017 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 06 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково. З ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції (в тому числі за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за лютий-липень 2016 року, березень - липень 2017 року в розмірі 41591,51 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд не врахував надані відповідачем докази щодо виплат заробітної плати, що призвело до завищення суми стягнення на 2211,78 грн.. Вказав, що на підставі передавальної відомості та довідки про заборгованість з виплати заробітної плати на суму 15990,03 грн., після відрахування військового збору в сумі 328,85 грн., позивачу було виплачено 10240,44 грн. згідно відомостей від 06.09.2016 року, 21.02.2017 року та 07.03.2017 року.

Судом не прийнято до уваги, що з 16.03.2017 року у відповідача були відсутні організаційні та технічні умови для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення.

Відсутність первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт позивачем, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань, тому заборгованість із заробітної плати за період з 16.03.2017 року відсутня, оскільки її нарахування не здійснювалось.

Відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а які наслідок і заборгованості, що сталось внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Вважає, що проведений судом розрахунок на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) не може бути застосований для розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки. Суд безпідставно не взяв до уваги надану відповідачем довідку розрахунку компенсації відпустки, виконану з дотриманням норм чинного законодавства.

Згідно з рішенням суду стягненню підлягає заробітна плата за березень 2017 року в сумі 1485,26 грн. і квітень - липень 2017 року в сумі 22 259,11 грн., в тому числі компенсації за невикористані 21 днів відпустки та вихідної допомоги, без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів. Вказані суми свідчать про те, що загальний оподаткований дохід за зазначений період становить 29 496,11 грн., що на 3 108,66 грн. перевищує позовні вимоги та не має документального підтвердження.

Вважає, що компенсація втрати частини доходів за 2016 рік дорівнює 838,17 грн., тому сума компенсації втрати частини доходів мала б складати 3822,37 грн., що на 6392,25 грн. менше, ніж сума зазначена в рішенні суду. А якщо взяти до уваги той факт що позивач просив стягнути 1565,57 грн. компенсації втрати частини доходів, то зазначена в рішенні сума збільшена на 8649,05 грн..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 52618,94 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2007 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на державне підприємство Дебальцевське пасажирське Локомотивне депо Донецької залізниці, працював на різних посадах ДП «Донецька залізниця».

ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Відокремлений підрозділ «Моторвагонне депо Родакове» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Родаківське моторвагонне депо» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

30 травня 2016 року ОСОБА_1 був переведений на посаду помічника машиніста електропоїзда цеха експлуатації локомотивів пункту підміни локомотивних бригад виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом №322/ос від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України з 17 липня 2017 року з виплатою вихідної допомоги та компенсації за 21 день невикористаної відпустки, що також підтверджується записами в трудовій книжці.

Наказом в.о. начальника Виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» Луганської дирекції залізничних перевезень від 17.03.2017 № 104/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року з виходом працівників на робочі місця.

Листом заступника директора філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 16.11.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність первинних документів, які підтверджують суму виплати заробітної плати та інших нарахувань, а саме у зв'язку із відсутністю оригіналів бухгалтерських документів на підконтрольній Українській владі території.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за липень 2016 року -3061,78 грн., березень 2017 року- 3675,75 грн., за лютий-червень 2016 року - інформація відсутня, квітень-липень 2017 року відомості відсутні.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період: 1 -2 квартал 2016 року - відсутня інформація про доходи, 3 квартал 2016 року -15515,96 грн., 1 квартал 2017 року -14543,24 грн., 2-3 квартал 2017 року- відомості відсутні.

Згідно розрахункових листів (табулеграм) за період з лютого по липень 2016 року, березень 2017 року, нараховані суми до виплати: лютий 2016 року-2649,42 грн., березень 2016 року-4254,77 грн., квітень 2016 року-3707,04 грн., травень 2016 року-2994,57 грн., червень 2016 року-3128,54 грн., липень 2016 року-1882,93 грн., березень 2017 року-2243,66 грн..

З журналу обліку приходу-уходу локомотивних бригад пункту підміни локомотивних бригад ст. Луганськ, вбачається явка позивача: за березень 2017 року -14 днів, за квітень 2017 року-24 дні, за травень-24 дні, за червень-24 дні, за липень 2017 року-15 днів.

Згідно довідки - розрахунку оплати простою позивачеві нараховано за квітень 2017 року 3343,05 грн., за травень 2017 року- 3385,64 грн., за червень 2017 року- 3364,35 грн.,за липень 2017 року- 1958,99 грн., а всього 12052,03 грн..

Згідно довідки-розрахунку вихідної допомоги у розмірі одного середнього заробітку ОСОБА_1 нараховано 7086,06 грн..Зазначені довідки мають підписи начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо»- ОСОБА_2 та головного бухгалтера

виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» -ОСОБА_3.

Відповідно до платіжної відомості №85 від 06 вересня 2016 року ОСОБА_1 виплачена заборгованість по заробітній платі за лютий-червень 2016 року-перша частина в сумі 3413,48 грн.; Відповідно до платіжної відомості №46 від 21.02.2017 року позивачеві виплачена заборгованість по заробітній платі за лютий-червень 2016 року-друга частина в сумі 3413,48 грн.;

Відповідно до платіжної відомості №383 від 07.03.2017 року виплачена заборгованість по заробітній платі за лютий-червень 2016 року-третя частина в сумі 3413,48 грн.;

Згідно платіжної відомості №556 від 10.07.2017 року за березень 2017 року виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 896,74 грн., що підтверджено особистим підписом позивача.

Заборгованість по заробітній платі державного підприємства «Донецька залізниця» Моторвагонне депо Родакова перед ОСОБА_1 згідно передавальної відомості станом на 01 липня 2016 року становить 15990,03 грн..

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на акціонерне товариство «Українська залізниця».

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні в порушення положень ст.116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами (табулеграмами), копіями наказів, наданими Пенсійним Фондом України індивідуальними відомостями про застраховану особу про виплату заробітної плати.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Суд також прийняв до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що заробітна плата позивачеві була виплачена частково.

Суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами, надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати, журнали виходу на роботу в період простоїв. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата позивачеві була нарахована, частково виплачена, про що свідчать дані Пенсійного фонду та податкової інспекції, також відповідачем було надано витяг із відомостей на виплату заборгованості по заробітній платі за лютий-червень 2016 року та передавальну відомість по заборгованості перед позивачкою за вказаний період.

Посилання на те, що відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року повинно було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників. Видавши наказ про оплату працівникам часу простою з березня 2017 року відповідач не приймав ніяких заходів для вирішення питання про звільнення працівників та збереження відповідних документів, їх звільнення було проведено лише в липні

2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі

підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести

бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV«Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця» ДП "Донецька залізниця" було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року № 735 затвердив статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська залізниця» внесена в реєстр 21 жовтня 2015 року. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Погашення заборгованості з виплати заробітної плати за період з лютого 2016 року по липень 2016 року працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалось за поясненнями представника відповідача згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року протокол №32, яким затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії,а саме:передавального акту по заборгованості з виплати заробітної плати та зі сплати податків до бюджету; передавальна відомість по заборгованості з виплати заробітної плати працівників;довідка про заборгованість з виплати зарплати. Погашення заборгованості відбувалось після переведення працівників до регіональної філії на підставі передавальної відомості по заборгованості з виплати заробітної плати працівників.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем по справі.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач ставив питання про невиплату заробітної плати з лютого 2016 року по липень 2016 року в сумі 20860,93 грн..

Заперечуючи проти позову в цій частині представник відповідача зазначав, що заборгованість частково погашена і в підтвердження доводів надав зведену передаточну відомість на виплату заборгованості по заробітній платі, згідно якої ДП «Донецька залізниця» було передано ПАТ «Українська залізниця» суму заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 в 15990,03 грн., із яких за платіжними відомостями №85 від 06 вересня 2016 року , № 46 від 21.02.2017 року, та №383 від 07.03.2017 року було виплачено заробітну плату за лютий-червень 2016 року в сумі 10240,44 грн.. Суд першої інстанції правильно визнав надані докази належними та врахував їх при розрахунку заборгованості за вказаний період.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з лютого по липень 2016 року в сумі 7632,52 грн., суд першої виходив із того, що за лютий-червень 2016 року заборгованість перед позивачем складає 5749,59 грн. і не виплачена заробітна плата за липень 2016 року в сумі 1882,93 грн..

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України, розмір виплаченої заробітної плати позивачу за липень 2016 року складає 33061,78 грн ..

Між тим, суд першої інстанції необгрунтовано не врахував наявність таких доказів про виплату заборгованості за липень 2016 року, як індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного Фонду України, якими підтверджено виплату позивачеві заборгованості по

заробітній платі за липень 2016 року в сумі 3061,78 грн..

Надані відповідачем докази про виплату заборгованості за липень 2016 року нічим не спростовані,тому висновок суду в цій частині не відповідає встановленим обставинам.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за період

з лютого по липень 2016 року в сумі 5749,59 грн. (15990,03- 10240,44), і з урахуванням індексу інфляції сума становить 6380,98грн.( 5749,59х (0,999х1,02х1,012х1,009х 1,01х1,015х 1,009х1,011х 1,008х1х1х0,993х1х1,019х100-100):100)).

Відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в розмірі стягнутої суми за період з лютого по липень 2016 року з 7632,52 грн. на 6380,98 грн..

Розрахунок заборгованості за квітень-липень 2017 року підтверджується довідкою, виданою за підписом начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» ОСОБА_2 та в.о.головного бухгалтера виробничого підрозділу ОСОБА_3, згідно якої за час простою за квітень 2017 року позивачеві нараховано 3343,05 грн., за травень 2017 року- 3385,64 грн., за червень 2017 року- 3364,35 грн., за липень 2017 року- 1958,99 грн., а всього з урахуванням індексу інфляції заборгованість становить 12336,34 грн..

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову з тих підстав, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати, в тому числі і табелі обліку використання робочого часу, відповідач нічим не спростував недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за квітень-липень 2017 року та наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Стягуючи заборгованість по заробітні платі за березень 2017 року в сумі 1485,26 грн., суд першої інстанції правильно врахував, що позивач отримав заборгованість по заробітній платі в сумі 896,74 грн. , що підтверджено платіжною відомістю №556 від 10.07.2017 року та його особистим підписом.

Проте, судом не прийнято до уваги, що позивачеві виплачено заробітну плату за березень 2017 року в сумі 3675,75 грн., що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпе-чення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за березень 2017 року не підлягають задоволенню. Відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в розмірі стягнутої суми заборгованості.

Згідно довідки-розрахунку вихідної допомоги у розмірі одного середнього заробітку ОСОБА_1 нараховано 7086,06 грн.. Нараховано оплату простою за квітень 2017 року в сумі 3343,05 грн., травень - 3385,64 грн., червень -3364,35 грн., липень - 1958,99 грн. Зазначені довідки мають підписи начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо»- ОСОБА_2 та головного бухгалтера виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» -ОСОБА_3. Надані довідки відповідачем не спростовані.

Розрахунок вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, наданий відповідачем, судом першої інстанції правильно не прийнятий до уваги, як такий, що суперечить встановленому порядку розрахунку.

Посилання на те, що судом неправильно визначено розмір оплати відпустки та вихідної допомоги, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими

обставинами, оскільки зазначені суми підтверджені окремими розрахунками за підписом начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо»- ОСОБА_2 та головного бухгалтера виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» -ОСОБА_3, що

не викликає сумнівів у неправильності нарахувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової

палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.72-80), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що єдиним документом, який підтверджує нарахування заробітної плати є табель обліку використання робочого часу, який не було надано позивачем, необґрунтоване.

Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу - це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов'язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

За таких обставин заборгованість по заробітній платі за лютий-липень 2016 року складає 6380,98 грн., за березень-липень 2017 року з урахуванням вихідної допомоги в сумі 7086,06 грн. та компенсації за 21 день відпустки в сумі 3705,63 грн.-12336,34 грн..Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 23128,03 грн..

Таким чином загальна сума заборгованості по заробітній платі складає не 41591,51 грн., як зазначено в рішенні суду, а 29509,01 грн..

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої суми заборгованості з 41591,51 грн. на 29509,01 грн..

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Законність рішення в іншій частині не перевірялась у зв'язку із тим, що вона не оскаржувала- ся.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 52 618,94 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368,369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 06 лютого 2019 року в частині розміру стягнутої заборгованості з виплати заробітної плати змінити з 41591,51 грн. на 29509 (двадцять дев'ять тисяч п»ятьсот дев'ять) гривень 01копійка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: