Провадження № 4-с/161/83/19

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Грабовській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2019 року приватним виконавцем Пирогою С.С. відкрито виконавче провадження № 59690178 по виконанню виконавчого листа №2-4417/11 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 03.04.2012 року про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,19га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, що належать на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором надання відновлювальної кредитної лінії № 071-22-03/07 від 12.04.2007 року, укладеним між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 та стягнення судових витрат.

Вказує, що ним було направлено приватному виконавцю клопотання про повернення стягувачеві виконавчого листа №2-4417/11 без виконання в зв`язку з тим, що належне йому майно, на яке у відповідності до вказаного виконавчого листа, звертається стягнення, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», однак, виконавець не надав йому жодної відповіді.

Вважає, що бездіяльність приватного виконавця, яка полягає в неповерненні без виконання стягувачеві виконавчого листа є протиправною, оскільки, Закон тимчасово забороняє звертати стягнення на предмет іпотеки як забезпечення кредиту в іноземній валюті.

Просить суд, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогу С.С. винести постанову у виконавчому провадженні ВП №59690178 про повернення без виконання виконавчого листа №2-4417/11 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 03.04.2012 року без виконання.

У відзиві на скаргу суб`єкт оскарження приватний виконавець Пирога С.С. зазначає, що процес звернення стягнення на майно є комплексом заходів, що включає у себе три стадії: арешт, вилучення та примусова реалізація, вжиття яких зумовлює перехід права власності на майно. Оскільки, ним постанова про звернення стягнення на майно не виносилась, а також не вживався комплекс вищезазначених заходів, то і відсутнє будь-яке порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, виконавчий лист містить не лише вимоги про звернення стягнення на майно боржника, а й стягнення судових витрат.

19 вересня 2019 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відкрито провадження у справі.

Представник заявника до судового засідання подав заяву в якій просить суд проводити розгляд скарги без його участі, заявлені у скарзі вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Приватний виконавець Пирога С.С. до судового засідання подав заяву про розгляд скарги у його відсутності. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Організаційно-правові засади здійснення примусового виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 02.08.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59690178 при примусовому виконання виконавчого листа 2-4417/11 виданого 03.04.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 128,8 кв.м., житловою площею 79 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,19га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Липинської сільської ради Луцького району Волинської області, що належать на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором надання відновлювальної кредитної лінії № 071-22-03/07 від 12.04.2007 року, укладеним між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 та стягнення судових витрат (а.с. 17).

Відповідно до пп. 1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За змістом ч.1 ст.263 ЦК України, мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання.

Отже, установлений законом мораторій на стягнення майна не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення без згоди власника.

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону, інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016 року, справа №6-969цс16.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення приватним виконавцем дій спрямованих на реалізацію майна, про що також стверджує ОСОБА_3 у відзиві на скаргу, сам факт перебування виконавчого документа про звернення стягнення на предмет іпотеки права ОСОБА_1 не порушує, тому і підстав для визнання бездіяльності приватного виконавця немає.

Крім того, доводи заявника про те, що спірний виконавчий лист передбачає лише звернення стягнення на належний йому житловий будинок також не заслуговують на увагу та спростовуються змістом виконавчого документа, відповідно до якого окрім вимоги про звернення стягнення, необхідно також стягнути з боржника судові витрати.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та передчасною, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447 ЦПК України, Закону Україну Про виконавче провадження, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала в повному обсязі складена 04 листопада 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Пахолюк А.М.