Справа № 125/2562/18
Провадження № 22-ц/801/2085/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 рокуСправа № 125/2562/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барсь-кого районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Бар Вінницької області за головування судді Хитрука В.М., повний текст якого складений 23 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася у Барський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за дого-вором позики, укладеним між нею та відповідачем 01 квітня 2014 року. Відпо-відно до умов договору позивачка передала ОСОБА_2 кошти у розмірі 6700,00 гривень, які він зобов`язався повернути у строк до 05 квітня 2014 року. На підтвердження передачі коштів відповідачем надана розписка від 01 квітня 2014 року. У вказаний строк відповідач кошти не повернув. Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року на ко-ристь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягнута сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 06 квітня 2014 року по 17 травня 2015 за вказаним договором позики у розмірі 11 135,40 гривень, пеня у розмірі 13 601,00 гривні та 3% річних - 223,57 гривні. Відпові-дач продовжує порушувати умови договору, що стало підставою для неоднора-зового звернення ОСОБА_1 в суд. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року із ОСОБА_2 стягнуто на ко-ристь позивачки за період з 07 грудня 2015 року до 07 грудня 2016 року 12294,50 гривень пені та за період з 18 травня 2015 року до 05 грудня 2016 року суму індексу інфляції в розмірі 794,62 гривні, 3% річних від простроченої суми у розмірі 312,28 гривень. Рішенням Барського районного суду Вінницької об-ласті від 13 лютого 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму індексу інфляції за період з 06 грудня 2016 року до 11 грудня 2017 року у розмірі 907,85 гривень, пеню за період з 11 грудня 2016 року до 11 грудня 2017 року у розмірі 12 261,00 гривні, 3% річних за період з 11 грудня 2016 року до 11 грудня 2017 року у розмірі 204,30 гривні. Однак відповідач умови договору не виконує, борг до цього часу не повернув. Договором позики від 01 квітня 2014 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,5% пені за кожен день прострочення сплати. Оскільки зазначеними рішеннями суду охоплений період нарахування та стягнуто пеню 3% річних і суму інфляційних втрат з 06 квітня 2014 року по 11 грудня 2017 року, а борг відповідач не повернув, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача за період з 12 грудня 2017 року до 11 грудня 2018 року пеню у розмірі 12 227,50 гривень, 3% річних - 201,00 гривню, інфля-ційні втрати у розмірі 609,70 гривень та понесені судові витрати ( а. с. 2-5 ).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто із ОСОБА_2 на її ко-ристь за договором позики від 01 квітня 2014 року за період з 12 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення у розмірі 12 227,50 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 201,00 гривні, суму інфляційних втрат у розмірі 609,70 гривень та 704,80 гривні судового збору ( а. с. 52-56 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення ска-сувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник вважає оскаржуване рішення передчасним, незаконним, ухваленим за неповного з`ясування усіх обставин справи. Викладаючи обставини написан-ня ним розписки, ОСОБА_2 посилається на безгрошовість договору пози-ки, а отже нікчемність цього правочину. Докази, на які посилається позивачка, скаржник вважає отриманими злочинним шляхом. Крім того вказує про наяв-ність відкритого кримінального провадження, де він визнаний потерпілим, а по-зивачка - особою, яка вчинила протиправні дії стосовно примушування його до написання боргової розписки та вимагання коштів ( а. с. 69-71 ).

24 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , де вона вважає апеляційну скаргу без-підставною, необґрунтованою, а оскаржуване відповідачем рішення суду пер-шої інстанції абсолютно законним, обґрунтованим, ухваленим у повній відпо-відності до норм чинного законодавства. Позивачка зазначає, що доводи скарж-ника зводяться лише до кримінального провадження, про яке їй нічого не відо-мо, без доведення його відношення до сторін у справі та предмету спору. Нато-мість вона вказує, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року встановлений факт отримання відповідачем коштів у сумі 6 700,00 гривень, які по даний час не повернуті, що спонукає її звернутися у суд з вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки оскаржуване ним рішення суду є закон-ним, обгрунтованим, об`єктивним та правильним.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_2 відповідно до умов укладеного догово-ру позики отримав від ОСОБА_1 у борг 6 700,00 гривень та зобов`язався повернути вказану суму до 05 квітня 2014 року, що підтверджується даними ко-пії письмової розписки від 01 квітня 2014 року, оригінал якої зберігається в ін-шій зазначеній вище цивільній справі ( а. с. 6, 7 ). Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_2 стягнута заборгованість за договором позики з ура-хуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 06 квітня 2014 року по 17 травня 2015 року у сумі 11 135,40 гривень, пеня - 13 601,00 гривня та 3% річних у сумі 223,57 гривні ( а. с. 8-10 ). Рішенням Барського ра-йонного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягнута заборгованість за період прострочення у сумі 12 294,50 гривні пені, сума інфляційних втрат у розмірі 794,62 гривні, 3% річ-них від простроченої суми у розмірі 312,28 гривень та 369,30 гривень судових витрат ( а. с. 11-14 ). Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягну-та заборгованість за період прострочення у розмірі 12 261,00 гривні пені, сума інфляційних втрат у розмірі 907,85 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 204,30 гривні та 640,00 гривень судових витрат ( а. с. 15-17 ).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у даній цивільній справі, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 526, 527, 530, 549, 551, 599, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, виходив із того, що обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало закон-ної сили, тому вона не підлягає доказуванню під час розгляду цієї справи. Ос-кільки відповідач у порушення умов договору не виконав взятого на себе зо-бов`язання з повернення заборгованих коштів, не виконує рішення судів, що на-брали законної сили, то суд дійшов висновку про обґрунтованість, доведення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі, прийнявши розрахунки позивачки як такі, що виконані арифме-тично вірно, у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного су-ду погоджується, оскільки вони є вірними, зробленими з урахуванням усіх фак-тичних обставин справи; суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуаль-ного законодавства.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 посилається на безгрошовість договору, укладення його шляхом примушування ОСОБА_1 до цього, що стало підставою для відкриття кримінального провадження № 0000066, де він є потерпілим. Відповідно договір, на думку скарж-ника, є нікчемним, а стягнення боргу безпідставним.

Однак з такими доводами апеляційної скарги погодитися не можна, оскіль-ки вони не впливають на законність, правильність, обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення. Колегія суддів апеляційного суду звертає ува-гу, що відповідач дійсно, на доведення своєї позиції у справі, не оспорює в установленому порядку укладеного з ОСОБА_1 правочину з тієї підста-ви, що грошові кошти насправді не були йому передані позикодавицею ( без-грошовість договору ). Навпаки, обставина укладення договору позики від 01 квітня 2014 року встановлена заочним рішенням Барського районного суду Він-ницької області від 01 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили та ніким не оспорювалося. Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до норм стат-ті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, гос-подарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказу-ються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому доводи апеляційної скарги сто-совно відкриття кримінального провадження не можуть, наразі, слугувати само-стійною підставою для відмови у задоволенні позову; позивачка не визнана винною у вчиненні кримінально караного правопорушення, не притягнута за таке до законом передбаченої відповідальності.

Відповідач не заперечує невиконання ним умов договору, що зумовлює не-обхідність захисту майнового права та інтересу позивачки, тому суд першої ін-станції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пе-ню, 3% річних від просточеної суми за час прострочення та суму інфляційних втрат, оскільки такий обов'язок передбачений статтею 625 ЦК України.

Суд першої інстанції вірно визначився у правовідносинах, що склалися між сторонами у справі, застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, тому колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за-лишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо ви-знає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм ма-теріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задово-лення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прий-няття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, пе-редбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський