Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 362/3878/16-ц

провадження № 61-45756св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков ІванМихайлович,

представник третьої особи - ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на постанову апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Голуб С. А., Гуля В. В.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков І.М., про визнання заповіту недійсним.

Вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності.

За життя, 28 квітня 2015 року, її мати заповіла зазначену квартиру ОСОБА_5

Зазначала, що згідно з висновком судової почеркознавчої та технічної експертизи від 05 серпня 2016 року № 163, проведеної у кримінальній справі, встановлено, що рукописний запис: «заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_9» у першому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року та рукописний запис: «Заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_9» у другому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року виконано за допомогою такого технічного способу підробки, як перемальовування на просвіт. Тобто вказані рукописні записи виконані з технічною підробкою, що свідчить про дефект волі заповідача.

У зв'язку з наведеним вважала, що її мати не підписувала цього заповіту.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_9, складений 28 квітня 2015 року на ім'я ОСОБА_5

Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суди зробили висновки про недоведеність позивачем тієї обставини, що при підписанні заповіту від 28 квітня 2015 року волевиявлення ОСОБА_9 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Суди зазначили, що ОСОБА_3 пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини і не прийняла спадщину відповідно до вимог статей 1268-1272 ЦК України, а рішенням суду, що набрало законної сили, їй відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після померлої матері. Зазначене свідчить про те, що її права заповітом від 28 квітня 2015 року не були порушені.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2018 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2016 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_9, складений 28 квітня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковим І. М. за реєстровим номером 698.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, урахувавши висновки почеркознавчої експертизи від 14 лютого 2017 року № 204/тдд, виконані головним судовим експертом відділу технічних досліджень документів та почерку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в межах кримінального провадження, про те, що підпис на оспорюваному заповіті виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою, визнав позов обґрунтованим.

Короткий зміст касаційної скарги

У жовтні 2018 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_5 надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржену постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Заявник зазначає, що апеляційний суд не виконав вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 25 липня 2018 року, які є обов'язковими.

Зокрема, суд не з'ясував, чи були порушені права позивача оспореним заповітом з огляду на те, що вона спадщину після смерті матері не прийняла та судовим рішенням їй відмовлено у визначенні додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд без поважних на те причин прийняв до уваги висновок почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, від 14 лютого 2017 року.

Короткий зміст відзиву

Від приватного нотаріуса Іваннікова І. М. надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, скасувати оскаржену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обставини справи

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру № АДРЕСА_1.

28 квітня 2015 року ОСОБА_9 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковим І.М., згідно з яким вона заповіла указану квартиру ОСОБА_5

13 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іваннікова І. М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9

Того ж дня, 13 жовтня 2015 року, нотаріусом була відкрита спадкова справа № 10/2015 р.

Листом від 13 червня 2016 року представнику позивача - адвокату ОСОБА_4 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 повернула заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (справа № 362/2051/16-ц).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року зазначений позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, терміном у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

05 серпня 2016 року державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України в межах кримінального провадження, відкритого Солом'янським управлінням поліції головного управління Національної поліції України у місті Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, та відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було проведено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, а саме: двох примірників заповіту від 28 квітня 2015 року, один із яких виконаний на спеціальному бланку нотаріальних документів, а інший - без використання спеціального бланку нотаріальних документів (для зберігання у архівній справі нотаріуса).

За результатами проведеної експертизи, оформленої висновком експерта від 05 серпня 2016 року № 163, встановлено, що рукописний запис: «Заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_9» у першому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року, та рукописний запис: «Заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто ОСОБА_9» у другому примірнику заповіту від 28 квітня 2015 року,виконано за допомогою такого технічного способу підробки, як перемальовування на просвіт, тобто вказані рукописні записи виконані з технічною підробкою.

Згідно з висновком почеркознавчої експертизи від 14 лютого 2017 року № 204/тдд, зробленим головним судовим експертом відділу технічних досліджень документів та почерку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в межах кримінального провадження, підпис на оспореному заповіті виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою.

Вказані обставини стали підставою для подання даного позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Установлено, що ОСОБА_3 у визначений законом строк не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9

У зв'язку з указаними обставинами вона подала до суду позов про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, у справі № 362/2051/16-ц у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ураховуючи те, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини і не прийняла її відповідно до статті 1268 ЦК України, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні даного позову у зв'язку з тим, що оспореним заповітом її права не були порушені.

Апеляційний суд на зазначені обставини увагу не звернув і не врахував їх, унаслідок чого скасував законне та обґрунтоване рішення місцевого суду, зробивши помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити.

Постанову апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2018 року скасувати.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун В. І. Крат