Справа № 346/6008/18
Провадження № 22-ц/4808/1324/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Беркещук Б.Б., ухвалене 30 липня 2019 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого складено 08 серпня 2019 року, в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року АТ «СК «АХА Страхування» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-трнспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 25 серпня 2016 року в місті Києві з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Volkswagen Passat,д.р.н. НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП належний ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Caddy, д.р.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Оскільки 17 червня 2016 року між АТ та потерпілим було укладено договір добровільного страхування цього транспортного засобу, на користь останнього ними за відновлювальний ремонт автомобіля сплачено страхове відшкодування в розмірі 46 593,70 грн. Таким чином, до СК у порядку регресу перейшло право вимоги на зазначену суму від заподіювача шкоди. На час скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка», яке на вимогу позивача 18.09.2017 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 21 715,86 грн. Для повного відшкодування завданої шкоди страхової виплати недостатньо, а тому страхова компанія просила стягнути з відповідача різницю не відшкодованих страховиком збитків в розмірі 24 877,84 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля. Більше того, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. При цьому розмір виплаченої СК суми за завдану шкоду не перевищує ліміту відповідальності, встановленого в страховому полісі відповідача.

В апеляційній скарзі АТ «СК «АРКС» (правонаступник АТ «СК «АХА Страхування») вказує на порушення судом при ухваленні рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема статтей 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України.

Відносини за договором страхування між ними та ОСОБА_2 регулюються ЗУ «Про страхування», на підставі яких здійснено страхове відшкодування та за заявою останнього сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ на СТО. Розмір збитків визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що узгоджується з положеннями ст. 1192 ЦК.

Натомість, відносини між відповідачем та СК «Уніка» регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та укладеним договором. Тобто, мають місце деліктні та договірні зобов`язання.

Оскільки страховиком заподіювача шкоди їм повернуто лише частину суми відшкодування, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого ТЗ потерпілого, вона є недостатньою для відновлення такого. При цьому для ремонту автомобіля необхідно виконання робіт та придбання деталей без врахування зносу, з використанням нових комплектуючих частин.

При вирішенні спору суд не прийняв до уваги, що відповідальна за шкоду особа не вправі вимагати врахування зношеності майна при відшкодуванні збитків. Тому враховуючи виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, до страховика в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. А отже, різниця суми в заподіяній та відшкодованій страховиком шкоді - 24 877,84 грн підлягала стягненню з відповідача.

Поза увагою суду залишилася і та обставина, що встановлена полісом сума франшизи в розмірі 1000,00 грн повинна бути безпосередньо повернута їм осообою, винною у скоєнні ДТП.

Апелянт також посилається на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 20.01.2016 року в справі №6-2808цс15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним. З огляду на це суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Так, позивачем не доведено належними доказами завдання потерпілому реальних збитків. Не підтверджує розміру цих збитків і рахунок ФОП ОСОБА_3 , згідно якого йому ці кошти перераховані, а сам лише факт перерахунку коштів не є доказом реальних збитків. Більше того, рахунок СТО був дійсний до оплати протягом трьох днів, тоді як кошти перераховані страховиком через п`ять місяців.

Вказує, що для відшкодування шкоди необхідним є проведення оцінки майна з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, чого зроблено не було.

Крім того, розмір заявленої вимоги є меншим від страхової суми по його страховому полісу з ПрАТ «СК «Уніка» та повністю покривається страховим відшкодуванням. Посилається на вимоги цивільного законодавства та правову позицію Верховного Суду, відповідно до яких обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тому оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміту його відповідальності, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 доводів скарги не визнали, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

АТ «СК «АРКС» та його представник ОСОБА_5 належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Остання в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомлено. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з неявкою представника апелянта не знаходить.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 17 червня 2016 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 шляхом подання заяви-приєднання (акцепт) № 97775а6ка було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання), відповідно до умов якого застраховано автомобіль «Volkswagen Caddy», 2006 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , на загальну страхову суму 100 000 грн (а.с. 22-25).

Пунктом 22.2. вказаного договору передбачено, що розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі: документа, в якому визначено перелік знищених або пошкоджених складових частин чи в цілому автомобіля (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, Акту огляду ТЗ); документа, складеного компетентними органами про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого застрахованого ТЗ; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза тощо). Згідно з пунктами 23.4. 23.5. договору розмір збитків (страхового відшкодування) при пошкодженні ТЗ визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання (складових частин ТЗ), матеріалів, що підлягають заміні, а також вартість ремонтних робіт. При виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування на розрахунковий рахунок СТО, що буде здійснювати відновлювальний ремонт ТЗ, якщо період часу з 1 січня року випуску ТЗ до дати настання страхового випадку перевищує 48 місяців, то в кошторис збитків включається вартість альтернативних складових частин ТЗ без урахування експлуатаційного зносу. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО.

Установлено, що 25 серпня 2016 року в місті Києві на вул. Глибочицька вул. Артема сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний ОСОБА_2 на праві власності автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду, складену управлінням патрульної поліції у м. Києві №41/11-19854/25 вх зовнішнім оглядом ТЗ виявлено механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини та бокової правої частини автомобіля (а.с. 11). Характер та ступінь пошкодження автомобіля зазначені також в акті огляду транспортного засобу (дефектній відомості) та відображені на фотоматеріалах (а.с.18-21).

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджено постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року (а.с.9 - 10).

Згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № АХА2190451 від 10.02.2017 року розмір страхового відшкодування для здійснення відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 становить 46 593,70 грн (а.с.12,13). Цей розмір визначено на підставі виданого СТО (ФОП ОСОБА_3 ) рахунку №А-000009196 від 07.09.2016 року, що містить вартість матеріалів, складових частин ТЗ, що підлягають заміні, а також вартість ремонтних робіт - кузовних робіт відповідно до калькуляції Аудатекс (а.с.14,16-17). Платіжним дорученням від 13.02.2017 року підтверджується, що АТ «СК «АХА Страхування» сплатило вказану суму на рахунок ФОП ОСОБА_3 (а.с. 8).

Автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував відповідач, на час скоєння ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «УНІКА» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.09.2015 року № АЕ/4626189. При цьому ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, встановлено у розмірі 50 000 грн, а франшизу - у розмірі 1 000 грн (а.с. 27).

Відповідно до страхового акту та висновку про виплату страхового відшкодування від 13.09.2017 року ПрАТ «СК «Уніка» частину страхового відшкодування, виплаченого для відновлення пошкодженого автомобіля потерпілого, в розмірі 21 715,86 грн повернуто страховиком винної особи. Вказана сума визначена з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля 0,68 та франшизи в розмірі 1 000 грн (а.с. 28, 49-51).

Оскільки вказаної суми недостатньо для відшкодування всієї матеріальної шкоди АТ «АХА Страхування» 31.08.2018 року направило ОСОБА_1 вимогу про відшкодування різниці не відшкодованих страховиком збитків в розмірі 24 877,84 грн (а.с. 7). Проте, в добровільному порядку відповідач зазначені кошти не сплатив.

Під час розгляду справи 20.06.2019 року АТ «СК «АХА Страхування» змінило свою назву на АТ «СК «АРКС», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та статутом товариства (а.с. 96-99).

За змістом пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Під час застосування наведених норм права врахуванню підлягає правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70). Зокрема, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між сторонами у даній справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

АТ «СК «АХА Страхування» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Натомість, відносини ж між ОСОБА_1 та його страховиком, ПрАТ «СК «Уніка», регулюються укладеним між ними договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За нормами цієї статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Таким чином, ПрАТ «СК «Уніка» виконало свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача у відповідній частині перейшло право вимоги до відповідача, оскільки страхова виплата страховика останнього є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «СК «АХА Страхування», суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що ліміт відповідальності страховика винної особи у розмірі 50 000, 00 грн перевищує розмір заподіяної шкоди у сумі 46 593,70 грн, та що позивач погодився з сумою виплаченої ПрАТ «СК «Уніка» страхової виплати.

Разом з тим,у зв`язку із заміною сторони кредитора в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до заподіювача шкоди, оскільки страхова виплата його страховика є недостатньою для повного відшкодування спричиненої ним шкоди.

Аналогічно суд не звернув увагу на те, що сума франшизи за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідача становить 1 000 грн та за правилами пункту 36.6 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути компенсована страхувальником.

Так, статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 37.5 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Згідно висновку ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування було зменшено на розмір франшизи (1 000,00 грн), а тому вказана сума в обов`язковому порядку повинна відшкодовуватись відповідачем.

Матеріалами справи доведено, що страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 46 593,70 грн правильно визначено АТ «СК «АХА Страхування» на підставі страхового акту, рахунку та ремонтної калькуляції СТО. Здійснення перерахунку цих коштів на СТО підтверджено платіжним дорученням. За таких обставин суд вважає, що матеріальна шкода завдана потерпілому пошкодженням його транспортного засобу підтверджена належними та допустимими письмовими доказами, які повністю обгрунтовують витрати, необхідні для відновлювального ремонту автомобіля.

Натомість, ОСОБА_1 не навів достатніх заперечень щодо невідповідності вартості зазначених у калькуляції виконаних робіт та вартості деталей у рахунку СТО існуючим на час проведення ремонту цінам. Тобто, не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, що є обов`язком сторін згідно із засадами змагальності цивільного процесу. При цьому надана ним копія товарного чеку ФОП Петрик В ОСОБА_6 . вартості матеріалів на суму 10 110,04 грн не може слугувати виключним доказом підтвердження реальних збитків, оскільки такий не проводив ремонт пошкодженого автомобіля.

Клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи відповідачем не заявлялось з огляду на неможливість проведення такої внаслідок відсутності пошкодженого автомобіля та недоцільності проведення її по матеріалах справи, що ним та його представником підтверджено в суді апеляційної інстанції.

Оскільки при вирішенні спору місцевий суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, тобто неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок цього

дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача та користь АТ «СК «АХА Страхування» різниці між фактичним розміром понесених витрат та відшкодованою сумою.

Враховуючи, що виплачена позивачу ПрАТ «СК «Уніка» сума відшкодування у розмірі 21 715,86 грн визначена з урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля та франшизи, а розмір реальних збитків ( втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, необхідних для відновлення пошкодженої речі), що відшкодовані АТ «СК «АХА Страхування» потерпілому, становлять 46 593,70 грн, різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 як заподіювачем шкоди

З огляду на вищенаведені обставини рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «СК «АРКС» в порядку суброгації невідшкодованої частини сплаченого страхового відшкодування в розмірі 24 877,84 грн (46 593,70 21 715, 86).

При цьому визначення позивачем (страховиком потерпілої особи) вимоги до відповідача (завдавача шкоди) як регресної, що заснована на інших приписах законодавства, само по собі, враховуючи суть заявленого позову не впливає на визначення предмету спору. А правильне правове обґрунтування заявлених вимог як суброгації не може вважатися зміною судом предмету позову.

Також відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь АТ «СК» АРКС» підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції за подання позовної заяви у розмірі 1 762 грн та в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ. А тому ухвалене в ній судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (правонаступник Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС») задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) 24 877,84 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) судові витрати в розмірі 1 762,00 грн, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, та в розмірі 2 643,00 грн, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2019 року