Справа № 159/973/19
Провадження № 4-с/159/15/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської області

в складі: головуючого судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_1 як стягувача, заінтересована особа боржник ОСОБА_2 , на бездіяльність головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мацюха Дмитра Юрійовича,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця 25.09.19 р. звернулась до суду із вказаною вище скаргою. На обґрунтування своєї скарги зазначила, що на виконанні у Ковельському міськрайвідділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі В ДВС) перебуває виконавчий лист від 13.06.13 р. про стягнення з ОСОБА_2 (далі боржник) на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 000 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 750 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. З 2013 о. суттєво змінився прожитковий мінімуму на дитину і було внесено зміни до СК України щодо визначення мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину - не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вона звернулась до Ковельського міськрайсуду Волинської області для збільшення розміру аліментів на утримання дочки, так як син досяг повноліття. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.05.19 р. було збільшено розмір аліментів, визначений попереднім рішенням цього ж суду від 13.06.13 р., стягнуто 1 700 грн як аліменти. Однак за постановою Волинського апеляційного суду від 15.08.19 р. вказане вище рішення суду від 03.05.19 р. було скасовано та вказано, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів за положеннями ст. 192 СК України; саме органи ДВС повинні приводити у відповідність розмір аліментів, визначених рішеннями судів до 03.07.18 р., у відповідність до мінімального гарантованого розміру аліментів, що визначений ст. 182 СК України. 28.08.19 р. вона звернулась до В ДВС із заявою про здійснення перерахунку аліментів, що стягуються з боржника за рішенням суду від 13.06.19 р. в розмірі 750 грн. відповідно до мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину дочку у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01.07.19 р. 1 059 грн.). Однак листом від 06.09.19 р. № 57 285/03 6 29/12, що отриманий нею 18.09.19 р., їй було відмовлено у здійсненні такого перерахунку з огляду на те, що це призведе до зміни рішення. Покликаючись на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ст. 477 ЦПК України, ч. 2 ст. 182 СК України, ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», судову практику, зазначає, що В ДВС проігнорував вимоги законодавства щодо перерахунку аліментів, чим порушує права її дочки на належне утримання відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання». У зв`язку з безпідставною відмовою держвиконавця ОСОБА_5 у здійсненні перерахунку, вона позбавлена можливості отримання гарантованого розміру аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить визнати неправомірною бездіяльність держвиконавця В ДВС Штик О.В. щодо відмови у проведені вказаного вище перерахунку аліментів, що стягуються з боржника за рішенням суду від 13.06.13 р., відповідно до гарантованого розміру аліментів 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зобов`язати держвиконавця В ДВС Штик О.В. провести такий перерахунок з 03.07.18 р..

У судовому засіданні 04.10.19 р. представником заявниці - адвокатом подано суду заяву про уточнення вимог скарги заявниці з проханням визнати бездіяльність держвиконавця В ДВС Мацюха Д.Ю., що полягає у відмові у проведенні перерахунку аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області в розмірі 750 грн, відповідно до гарантованого розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, неправомірною; зобов`язати держвиконавця В ДВС Мацюха ОСОБА_6 Ю. провести такий перерахунок і стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 03.07.18 р..

Заявниця та її представник адвокат у судове засідання 28.10.19 р. не з`явились, хоча, кожна зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили.

Особа, чия бездільність оскаржується, заінтересована особа в судове засідання також не з`явились, хоча, кожна зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомлено.

Неявка вище зазначених осіб не є перешкодою для вирішення розглядуваного питання по суті судом в порядку, визначеному ст. 447 ЦПК України, уїх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 159/973/19 провадження № 2/159/596/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, ВП № за АСВП 58339226 по виконанню виконавчого листа від 03.07.13 р., що відкрито 11.02.19 р., наданого у розпорядження суду у 1 му томі, вважає, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як слідує із положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

29.08.19 р. заявниця подала до В ДВС заяву про здійснення перерахунку аліментів, що стягують із ОСОБА_2 за за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області в розмірі 750 грн, і стягувати з останнього з 03.07.18 р. мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину ОСОБА_7 - у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01.07.19 р. 1 059 грн).

06.09.19 р. заявниці за підписом в. о. начальника В ДВС Мацюха Д.Ю. було надано обґрунтовану відмову з покликанням на те, що перерахунок аліментів призведе до зміни судового рішення від 13.06.13 р..

Відомості про дату отримання заявницею такої відмови у справі відсутні. Тому суд виходить з того, що заявницею не пропущено такого процесуального строку для подання скарги.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ВП № за АСВП 58339226 по виконанню виконавчого листа від 03.07.13 р., виданого на виконання рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 13.06.19 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_9 аліментів у розмірі 750 грн є у провадженні В ДВС з 11.02.19 р..

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України у її редакції за станом до 03.07.18 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 182 СК України було доповнено ч. 2 абзацом третім такого змісту: «Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.».

За змістом ч. ч. 1, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто Законом України від 03.07.18 р.№ 2 475 - VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав законної сили 28.08.18 р., доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, чим задіяно механізм, що надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Проте суд вважає, що положення вказаного вище Закону стосовно того, що державний виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, стосується випадків, коли стягнення аліментів проводиться за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду про стягнення аліментів у частці від доходу матері, батька дитини, що відповідає положенням ст. ст. 124, 129 Конституції України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження розглядається як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів.

Порядок визначення судом розміру аліментів встановлюється ст. 182 - 184 СК України. Законодавство України не передбачає випадків визначення розміру аліментів іншими органами державної влади, крім суду. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

У даному випадку за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 13.06.13 р. розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь за заявниці на утримання вказаної вище дитини визначено у твердій грошовій сумі. Саме таке рішення підлягає виконанню В ДВС і у ньому відсутня вказівка на те, що розмір аліментів, що визначені у твердій грошовій сумі, має бути, не меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що дало б держвиконавцеві підстави для стягнення аліментів з врахуванням зімни (збільшення) такого показника відповідно до Законів України про Державний бюджет, якими врегульовується, зазначай, таке питання.

За таких обставин стягнення держвиконавцем аліментів у іншій сумі, ніж визначена рішенням суду, буде виходом за межі повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того ВП по виконанню вказаного вище виконавчого листа було відкрите В ДВС лише 11.02.19 р. після його повторного пред`явлення до виконання. До цього з 10.06.15 р. і по 11.02.19 р. цей виконавчий лист на виконанні у В ДВС не перебував, а тому підстав до проведення будь - якого перерахунку аліментів чи їх розміру, чи заборгованості по них з наведеної заявницею підстави починаючи з 01.07.18 р., немає.

Крім того ВП перебуває не у переведенні особи, чия бездіяльність оскаржується, а у переведенні такого державного виконавця В ДВС як ОСОБА_10 , а на час надходження заяви заявниці перебувало на виконанні у держвиконавця В ДВС Штик О.В..

Підстав для висновку, що саме особа, чия бездіяльність оскаржується, у вказаному вище ВП мала провадити стягнення аліментів у тому чи іншому розмірі, його перерахунок тощо немає.

Тому підстав для задоволення скарги заявниці з врахуванням її уточнення, немає.

Керуючись ст. ст. 19, 124, 129 Конституції України, ст. 449 ЦПК України, ст. ст. 1, 2, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування учасників справи:

заявниця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник заявниці адвокат Шеремета Віта Миколаївна, адреса: АДРЕСА_2 ;

особа, чия бездіяльність оскаржується головний державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мацюх Дмитро Юрійович, адреса місця праці - 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Кармелюка, 4;

заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і. н. НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст ухвали суду складено 01.11.19 р..