Справа № 463/563/18 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1555/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача Рабіновича М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом, в якому просили:

визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , інформацію, викладену ОСОБА_2 в: листі директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 від 08.12.2017 року, а саме: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»; листі дружині ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, а саме: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000...», «не повертає мені половину боргу», «він ОСОБА_6 ОСОБА_7 », «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій... і там АДРЕСА_1 в хаті він зробив притон», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»; листі матері ОСОБА_3 ОСОБА_8 від 08.12.2017 року, а саме: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів»; листі Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10 ) від 04.12.2017 року, а саме: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки половину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис.грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій»;

визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гіднісь ОСОБА_4 , інформацію, викладену ОСОБА_2 в: листі директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 від 08.12.2017 року, а саме: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»; листі дружині ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, а саме: «але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»;

зобов`язати ОСОБА_2 : спростувати недостовірну і таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації директору Березецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , та Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією УАПЦ за адресою: АДРЕСА_3 ; спростувати недостовірну і таку, що принижує честь і гідність ОСОБА_4 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації директору Березецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 ;

стягнути з ОСОБА_2 у їхню користь моральну шкоду в розмірі 01 (одна) грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що ОСОБА_3 є парохом (парафіяльним священиком) Церкви Воздвиження Чесного і Животворящого Хреста Господнього, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 вул.Замарстинівська, 9, а ОСОБА_4 працює вчителем історії Березецької ЗОШ І-ІІІ ступенів.

07.11.2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_4 , згідно з яким, продаж квартири за згодою сторін вчинено за 530480 грн., які повністю сплачені позивачем ОСОБА_12 відповідачу ОСОБА_11 до підписання цього договору, однак, на початку 2017 року відповідач почала вимагати в позивача повернення їй ще 4000 доларів, а в подальшому, у грудні 2017 року звернулась до Личаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про вчинення позивачем ОСОБА_12 відносно неї протиправних дій щодо не повернення всієї суми за купівлю квартири та надіслала 08.12.2017 року листи матері позивача ОСОБА_8 , його дружині ОСОБА_4 , а також за місцем роботи дружини директору Березецької ЗОШ І-ІІІ ступенів та 04.12.2017 року Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією УАПЦ, поширивши недостовірну інформацію про позивачів, називаючи їх аферистами та злодіями, що принижує їхню честь, гідність та ділову репутацію, яку вони просять спростувати.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , інформацію, викладену ОСОБА_2 в: листі директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 від 08.12.2017 року, а саме: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»; листі дружині ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, а саме: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000...», «не повертає мені половину боргу», «він ОСОБА_6 ОСОБА_7 », «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій... і там АДРЕСА_1 в хаті він зробив притон», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»; листі матері ОСОБА_3 ОСОБА_8 від 08.12.2017 року, а саме: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів»; листі Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10 ) від 04.12.2017 року, а саме: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки половину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис. грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по АДРЕСА_5 ».

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь і гіднісь ОСОБА_4 , інформацію, викладену ОСОБА_2 в: листі директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 від 08.12.2017 року, а саме: «я була в пригніченому стані і вони скорсталися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»; листі дружині ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, а саме: «але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей».

Зобов`язано ОСОБА_2 : спростувати недостовірну і таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сиди, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації директору Березецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , та Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією УАПЦ за адресою: АДРЕСА_3 ; спростувати недостовірну і таку, що принижує честь і гідність ОСОБА_4 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації директору Березецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі однієї гривні.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі 3171 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що позовні вимоги позивачів стосувалися визнання недостовірною лише певної частини інформації, викладеної у позовній заяві, зокрема, тієї, що стосується договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2014 року в частині його оплати та наявності боргу позивача ОСОБА_3 перед апелянтом.

Звертає увагу на те, що, враховуючи зміст позовних вимог, подальше їх задоволення призведе до неможливості оскарження на предмет дійсності договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2014 року, оскільки згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апелянт зазначає, що заявлені позивачами вимоги фактично прикривають зміст інших вимог, що обумовлені іншим предметом спору (з іншими підставами) та спрямовані виключно на встановлення обставин (які мають свій власний предмет доказування) щодо повної оплати позивачем ОСОБА_3 грошових коштів за вказаним правочином, інакше, суд, аби дійти висновку про недостовірність поширеної відповідачем інформації, повинен був здійснити правовий аналіз договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами 07.11.2014 року, однак, цього зроблено не було.

Крім того, зазначає, що наведена у листах інша інформація, яку позивачі просять визнати недостовірною та спростувати, містить оціночні судження, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а тому вважає позов безпідставним у повному обсязі.

Безпідставною вважає апелянт і вимогу про відшкодування позивачам моральної шкоди.

Вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, на які позивачі посилались в підтвердження заявлених вимог, та неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Окремо апелянт звертає увагу на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питання розподілу судових витрат, безпідставно поклавши на апелянта обов`язок відшкодувати позивачам понесені ними витрати по сплаті судового збору, від сплати якого апелянт звільнена, оскільки є інвалідом другої групи.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Конституцією України (ст.34) також гарантується право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), беручи до уваги зазначені вище конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК).

Пленум Верховного Суду України у названій вище постанові (п.п.24, 25) роз`яснив, що за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам (п.15 постанови).

Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.18 названої вище постанови, обов`язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Отже, за змістом статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, враховуючи положення статті 277 ЦК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у названій вище постанові, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Судом встановлено, що інформацію, яку позивачі просять визнати недостовірною та спростувати, частково становлять висловлювання відповідача, які стосуються майнових прав сторін, що виникли між ними з договірних правовідносин, зокрема, із договору купівлі-продажу квартири, укладеного 07.11.2014 року між відповідачем ОСОБА_2 , як продавцем, та позивачем ОСОБА_3 , як покупцем, (а.с.8-9), а саме: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125000 грн.», «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000...», «не повертає мені половину боргу», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей», «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки половину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис.грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів».

Відтак, оспорювана позивачами в цій частині і наведена вище інформація стосується обставин укладення між сторонами вказаного договору, розрахунків між ними за цим договором та наявності чи відсутності у них грошових зобов`язань за цим договором, а тому захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи законних інтересів в цій частині повинен здійснюватись в інший спосіб, передбачений законом, а не в порядку спростування обставин, які можуть становити предмет доказування в іншій справі, шляхом визнання їх недостовірними на підставі статті 277 ЦК України.

З урахуванням викладеного, заявлені позивачами позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

В іншій частині, оспорювана позивачами інформація про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є «аферистами», «займаються аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі», що ОСОБА_3 є « ОСОБА_6 батюшка», «квартирний аферист», «обікрав її» (відповідача ОСОБА_2 ), «обікрав ще одну жінку на в. Зеленій», «в хаті він зробив притон», «обікрав хвору жінку», «він обікрав її (відповідача ОСОБА_2 ) на 23 тис. доларів», «відібрав квартиру АДРЕСА_5 , яка була поширена відповідачем ОСОБА_2 у листах, адресованих директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 , за місцем праці позивача ОСОБА_4 , Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією Української автокефальної православної церкви (УАПЦ), священнослужителем якої є позивач ОСОБА_3 , матері та дружині позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , відповідно, є такою, що підлягає визнанню недостовірною та має бути спростована відповідачем у спосіб її поширення, шляхом повідомлення відповідачем у листах, адресованим особам, яким вона цю інформацію поширювала (з урахуванням меж заявлених позивачами вимог в цій частині), про визнання судом цієї інформації недостовірною.

Безпідставними в цій частині є доводи апелянта про те, що названі вище висловлювання є оціночними судженнями, оскільки такі висловлювання містять негативну інформацію відносно позивачів, в якій стверджується про вчинення ними протиправних діянь, тобто порушення норм чинного законодавства, за які особу може бути піддано відповідальності, і таку інформацію можна перевірити на предмет достовірності, а тому колегія суддів погоджується з доводами позивачів, що поширення такої інформації порушує їхні особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

При цьому, вимога позивачів про відшкодування завданої їм відповідачем моральної шкоди є безпідставною і не підлягає задоволенню, оскільки позивачі не довели факту негативного сприйняття поширюваної відповідачем інформації особами, яким така інформація була поширена, їхнього осуду дій позивачів, обурення такими діями, тощо, а також настання негативних наслідків для самих позивачів від поширеної про них і названої вище інформації.

Крім того, про безпідставність та недоведеність такої вимоги свідчить й те, що глибину своїх душевних страждань внаслідок поширення відповідачем оспорюваної інформації позивачі оцінили в одну гривню, що не узгоджується з нормами статті 23 ЦК України, якою встановлено критерії для визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, допустив порушення норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення вказаного позову лише в частині задоволення позовних вимог позивачів про визнання недостовірною й такою, що порушує їхні права на повагу до гідності, честі та ділової репутації, і підлягає спростуванню, інформації про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є «аферистами», «займаються аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі», що ОСОБА_3 є « ОСОБА_6 батюшка», «квартирний аферист», «обікрав її» (відповідача ОСОБА_2 ), «обікрав ще одну жінку на в. Зеленій», «в хаті він зробив притон», «обікрав хвору жінку», «він обікрав її (відповідача ОСОБА_2 ) на 23 тис. доларів», «відібрав квартиру АДРЕСА_5 , яка була поширена відповідачем ОСОБА_2 у листах, адресованих директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Примаку О ОСОБА_13 ., Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією Української автокефальної православної церкви (УАПЦ), матері та дружині позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , відповідно, з урахуванням заявлених позивачами вимог про спростування такої інформації та у спосіб, в який така інформація була поширена.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с.83) і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, тому вимоги позивачів про відшкодування їм за рахунок відповідача понесених у даній справі судових витрат, в тому числі й витрат на професійну правничу допомогу, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати такою, що не відповідає дійсності, є недостовірною, інформацію, поширену ОСОБА_2 :

в листі, адресованому директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Примаку Олексію Івановичу, від 08.12.2017 року про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є «аферистами», «займаються аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

в листі, адресованому дружині ОСОБА_3 ОСОБА_4 , від 08.12.2017 року про те, що ОСОБА_3 є « ОСОБА_6 ОСОБА_7 », «квартирний аферист», «обікрав її» ( ОСОБА_2 ), «обікрав ще одну жінку на в. Зеленій», «в хаті він зробив притон»;

в листі, адресованому матері ОСОБА_3 ОСОБА_8 , від 08.12.2017 року про те, що ОСОБА_3 «обікрав хвору жінку», «він обікрав її ( ОСОБА_2 ) на 23 тис. доларів»;

в листі Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією Української автокефальної православної церкви від 04.12.2017 року, про те, що ОСОБА_3 «відібрав квартиру АДРЕСА_5 ».

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (Львівська АДРЕСА_7 Городоцький район, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), поширену в листі, адресованому директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Примаку Олексію Івановичу, від 08.12.2017 року, шляхом надіслання йому протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили листа наступного змісту:

«інформація в листі ОСОБА_2 від 08.12.2017 року, адресованому директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Примаку Олексію ОСОБА_14 , про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є «аферистами», «займаються аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі», визнана недостовірною».

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_3 (Львівська АДРЕСА_7 Городоцький район, с АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), поширену в листі, адресованому Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією Української автокефальної православної церкви, від 04.12.2017 року, шляхом надіслання йому протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили листа наступного змісту:

«інформація в листі ОСОБА_2 від 04.12.2017 року, адресованому Митрополиту Львівському ОСОБА_9 , керуючому Львівською єпархією Української автокефальної православної церкви, про те, що ОСОБА_3 «відібрав квартиру АДРЕСА_5 », визнана недостовірною».

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.