Справа № 710/731/18
Провадження № 2/698/152/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 р. смт. Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Триліс Я.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10.04.2019 року до Катеринопільського районного суду Черкаської області із Шполянського районного суду Черкаської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 13532,85 грн. матеріальної та 50000,00 грн. моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, а також 4100,00 грн. витрат на правничу допомогу мотивуючи тим, що ОСОБА_2 23.08.2017 року близько 00 години 30 хвилин, перебуваючи біля автобусної зупинки навпроти магазину «АТБ» по вул. Лозуватській, 56 в м. Шпола Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс три удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_1 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді перелому суглобового відростка нижньої щелепи зліва, які згідно висновку експерта № 05-9-01/340 від 03.10.2017 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя, а саме вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, чим вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України. Під час лікування позивач зазнав матеріальних затрат на суму 13532,85 грн., та витратив 4100,00 грн. на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді. Таким чином, відповідач спричинив позивачу матеріальні збитки. Крім матеріальної шкоди позивачу завдано і моральну, яку він оцінює у 50 000,00 грн.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 13532,85 грн. матеріальних збитків, 50000,00 грн. моральної шкоди та 4100,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явився, але направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, розгляд справи провести без його участі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 26).

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», причину неявки не повідомив (а.с. 28, 29).

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року по справі №710/1133/17, який набрав законної сили 24.05.2018 року вбачається, що крім визнання цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки із встановленням іспитового строку терміном на один рік (а.с. 6-8).

З ухвали апеляційного суду Черкаської області від 24.05.2018 року вбачається, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишено без задоволення, апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 - задоволено частково. Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 19.02.2018 року змінено в частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди - скасовано, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с. 9-13).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 9, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що у зв`язку з лікуванням він поніс витрати в сумі 13532,85 грн., з яких: заробітна плата за два місяці - 11242,56 грн.; витрати на лікування - 1484,11 грн.; витрати на заправку автомобіля - 699 грн.; витрати на проїзд автобусом - 107,18 грн. Однак жодних та допустимих доказів позивачем не подано.

З огляду на зазначене, вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача матеріальної шкоди у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, не підлягають до задоволення.

При цьому обов`язок доказуванню розміру завданої шкоди, виходячи із принципу змагальності сторін покладається на позивача.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим позивач зазнав тяжкі душевні страждання та переживання, зазнав емоційного стресу та відчув почуття образи, приниження гідності.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача у розмірі 10000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповіднодо ч.1, ч.2 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже сторона у справі зобов`язана подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат разом із першою заявою по суті спору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того у відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатитиу зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, склад та розміри цих витрат, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано суду жодних доказів, як то копія договору про надання юридичних послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру, а також детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, доказів їх вартості, та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того в порушення вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України, позивачем не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Таким чином враховуючи, що позивачем не подано попереднього розрахунку суми судових витрат і доводи позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 126 грн. 71 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 81, 82, 134, 141, 142, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди - 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 126,71 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене у судову палату у цивільних справах Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Катеринопільський районний суд Черкаської області).

Головуючий Баранов О.І.