Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2015/19
Провадження № 2/711/1151/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

16 жовтня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника позивача

адвоката Довбій Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в подальшому подана заява про зміну предмета позову від 25.07.2019) ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири серії АВО № 510315, укладеного 28.12.2000 та посвідченого цього ж числа приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., позивач являється одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 .

У зазначеній вище квартирі, окрім інших членів його сім?ї, також зареєстроване місце проживання відповідачки, яка більше трьох років фактично не проживає в належній йому квартирі, участі в оплаті комунальних послуг не бере, чим створює перешкоди у користуванні майном, оскільки збільшуються його витрати на утримання житла.

Факт реєстрації місця проживання відповідачки у належному йому житловому приміщенні (кв. АДРЕСА_1 ) підтверджується довідкою про результати розгляду запиту за № 649-2, виданою 07.02.2019 Департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради.

Позивач також зазначає, що враховуючи той факт, що відповідачка вселилася до спірного житлового приміщення як наймач за порадою його сина і не являється власницею та не є членом його сім?ї, після проживання з квартири вибула, однак не знялася з реєстрації, протягом тривалого часу (починаючи з 2014 року) не проживала у приміщенні, не брала участі в його утриманні, а тому, на думку позивача, в даному випадку йому створено перешкоди у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, позивач просить суд усунути йому перешкоди у користуванні правом власності, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям її з реєстрації.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019, справу № 711/2015/19 розподілено на суддю Позарецьку С.М.

Ухвалою суду від 05.04.2019 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

27.07.2019 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Довбієм Ю.Ю. подано заяву від 25.07.2019 подано заяву про зміну предмету позову, в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Крім того, ухвалою суду від 28.08.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Довбій Ю.Ю. підтримав позовні вимоги на підставі обґрунтування, викладеного у позові та остаточно просив усунути йому перешкоди у користуванні правом власності шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Також зазначив, що судові витрати позивач залишає за собою.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з?явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. Відзив на позов не подано.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст.280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки ОСОБА_2 , яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи, яка не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи.

Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2000 (АВО №510315) ОСОБА_3 , який діяв від імені Закритого акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Житлобуд-1» продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3085 (а.с. 6) та в КП «ЧООБТІ» 29.12.2000р.

Вказана вище квартира на праві приватної власності одноосібно (1/1 частка) належить ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 184852041 від 16.10.2019).

З листа Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 649-2 від 07.02.2019, вбачається, що відповідно до адресної картки особи за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 07.02.2019 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідач по справі (а.с. 5).

У судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є членом сім?ї позивача ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями довідки № 06 від 06.03.2019, виданої головою правління ОСББ «Промінь» Піскун Н.Г., - ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 26.02.2013, але за цією адресою не проживає з 2014 року по теперішній час.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не була і не є членом сім`ї позивача, не проживає у вказаній квартирі з 2014 року, її особистих речей в квартирі немає. Суд вважає, що відповідачка повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачці у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідачка не проживає в помешканні з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов?язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачкою, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Слід зазначити, що відповідачкою не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Договір найму житла між власником квартири ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 відсутній.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з 2014 року без поважних причин, її особисті речі в квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї і не були ними, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачці користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачка чинить йому відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на проживання відповідача, відсутня. При цьому, підстав для зняття відповідача з реєстрації у вказаній квартирі немає, враховуючи положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в редакції від 25.07.2019, а саме, слід усунути ОСОБА_1 перешкоди у праві користування власністю квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Міняйло І.П. (реєстр №5085), шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 150 ЖК України, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 268, 280, 281, 353, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) перешкоди у праві користування власністю квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Міняйло І.П. (реєстр №5085), шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 30.10.2019.

Головуючий: С. М. Позарецька