Постанова

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 593/815/16-ц

провадження № 61-14344св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області, у складі судді Крамаря В. М., від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Загорського О. О., Ходоровського М. В., від 18 січня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що за договором про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав 26 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 15,50 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 18 вересня 2023 року та сплатою щомісячних ануїтетних платежів у сумі 375, 00 доларів США до 19-го числа кожного місяця. Виконання зобов'язаннт відповідачем було забезпечено договором поруки, укладеним того ж числа з ОСОБА_4, яким передбачено солідарний обов'язок боржників у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань. У зв'язку з тим, що мало місце неналежне виконання ОСОБА_3 умов укладеного між сторонами договору, виникла кредитна заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашали.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд достроково стягнути у солідарному порядку із відповідачів на користь банку наявну кредиту заборгованість, яка складається з 19 625, 46 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 3 394, 19 доларів США - заборгованості за процентами, 8 644, 06 грн - пені за прострочення сплати тіла кредиту та 17 446, 21 грн - пені за прострочення сплати процентів

У травні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту та додаткової угоди № 1, застосування наслідків недійсності, припинення договорів поруки та застави.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мотивована тим, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_3 не було надано для ознайомлення та підпису жодних додаткових угод, правил споживчого кредитування, графіку платежів, не визначено сукупну вартість кредиту. У зв'язку з тим, що додаткова угода № 1 містить посилання на пункти договору, яких насправді не існує, додаткова угода № 1 до кредитного договору ним не підписувалась, підпис у ній належить не йому, а іншій особі, вважає, що не було його волевиявлення на укладення цієї додаткової угоди й така угода підлягає визнанню недійсною. Крім цього, у зв'язку з тим, що перед укладенням кредитного договору йому не було роз'яснено можливості дострокового погашення кредиту, суті ануїтетної системи погашення кредиту, не ознайомлено з графіком платежів та визначенням сукупної вартості кредиту (додаток № 2 підписаний не ним, а іншою особою), з правилами споживчого кредитування, що визначені невід'ємною частиною договору, тобто введено його в оману щодо умов договору, його прав і розміру коштів, що підлягали поверненню, вважає, що договір споживчого кредиту, як такий, що укладено з використанням нечесної підприємницької практики, підлягає визнанню недійсним. Також, з урахуванням того, що ОСОБА_4 при укладенні договорів не було повідомлено про обсяг прав та обов'язків позичальника ОСОБА_3, не надано для ознайомлення додатку № 2 до кредитного договору, у зв'язку з чим позбавлено можливості ознайомитися з сукупною вартістю кредиту у розмірі 92 351, 22 доларів США, знаючи про яку вона б ніколи не дала згоди бути поручителем і не передала б у заставу свою квартиру, укладені нею з банком договори поруки і застави є припиненими.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд визнати недійсними договір споживчого кредиту та додаткову угоду № 1, застосувати наслідки недійсності правочину, визнати припиненими договори поруки та застави, укладені між ними та банком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Частково задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 Визнано недійсною додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року. Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 19 вересня 2008 року. Застосовано наслідки недійсності та зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» повернути ОСОБА_3 отримані від нього грошові кошти у розмірі 4 051, 36 долар США. У решті зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «УкрСиббанк» не виконало покладеного на нього Законом України «Про захист прав споживачів» обов'язку щодо повідомлення споживача (позичальника та поручителя) у письмовій формі про кредитні умови, такі як: графік платежів, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та ким вона здійснюється, наслідком чого є несправедливість пункту 3.1 укладеного кредитного договору у частині ознайомлення і погодження відповідача з усіма додатками до договору, отримання такого з усіма додатками, отримання від банку відповідного інформаційного листа згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також, те, що ненадання позивачем необхідної інформації відповідачу для здійснення свідомого вибору свідчить про укладення договору споживчого кредиту з застосуванням нечесної (такої, що вводить в оману) підприємницької практики. На підставі вказаних обставин місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог та як наслідок відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 18 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Висновком судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року, у рядку «позичальник: ОСОБА_3», у графіку платежів, визначенні сукупної вартості кредиту до договору № 0 від 19 вересня 2008 року, у рядках «позичальник ОСОБА_3» виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 18 січня 2018 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував недоведеність факту нечесної підприємницької діяльності. Підписуючи договір про надання споживчого кредиту, позичальник був ознайомлений з умовами кредитування. Крім того, ненадання такої інформації не є підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому. Судом не встановлено, які саме умови кредитування замовчувались. Разом з цим, висновок експерта, що був покладений в основу судового рішення, не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

01 квітня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту та додаткової угоди № 1, застосування наслідків недійсності, припинення договорів поруки та застави, за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 18 січня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скарги

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відзиві на касаційну скаргу вказують на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банком надано позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 26 000, 00 доларів США з кінцевим терміном погашення до 18 вересня 2023 року та сплатою 15,50 % річних за користування кредитними коштами шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 375, 00 доларів США до 19 числа кожного місяця протягом строку кредитування (т.1, а.с. 5-6).

Положеннями пунктів 1.1.1-1.1.3 вказаного договору передбачено, що підписуючи кредитний договір ОСОБА_3 погоджується з викладеною у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКБ «УкрСиббанк» (далі - правила) пропозицією банку надати споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та правилах. Правила після підписання кредитного договору, стають його невід'ємною частиною, підписання кредитного договору вважається підписанням правил.

У розділі 3 кредитного договору передбачено наявність таких додатків: додаток 1 «графік погашення кредиту», додаток 2 «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додаток 3 «тарифи банку».

Виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором було забезпечено іпотекою належного на праві власності ОСОБА_4 нерухомого майна - трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 (пункт 2.1 договору кредиту), а також порукою ОСОБА_4 (т.1, а.с. 7-8).

19 вересня 2008 року нотаріусом Бережанського районного нотаріального округу за реєстровим № 5220 посвідчено договір іпотеки (нерухомого майна), відповідно до якого іпотекодавець - ОСОБА_4 передала в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, на забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року.

Додаток № 3 «тарифи банку» до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року, який підписано представником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 і є невід'ємною частиною кредитного договору, встановлює види комісії, їх розміри та порядок нарахування. Зокрема, за надання кредиту встановлена комісія в розмірі 2% від суми кредиту, яка нараховується та сплачується в день надання кредиту, стягується у гривнях (за кредитами в іноземній валюті - за курсом НБУ на дату нарахування), всі інші комісії застосовуються у разі зміни кредитного договору за ініціативою клієнта.

Згідно пункту 1 додаткової угоди № 1 від 19 вересня 2008 року до договору № 0, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 до кредитного договору додано додаток № 2 - «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додаток № 3 - «тарифи банку», а також внесено зміни до кредитного договору - пункт 1.3.5 кредитного договору викладено в іншій редакції; доповнено пункт 3.5 кредитного договору підпунктом 3.5.5, пункти 5.2, 7.5 кредитного договору доповнено новими абзацами (т.1, а.с. 99).

За наданим ПАТ «УкрСиббанк» додатком № 2 «графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є невід'ємною частиною договору № 0 від 19 вересня 2008 року, погашення основної суми кредиту становить 26 000, 00 доларів США, проценти за користування кредитом становлять 39 692, 19 доларів США, комісія за надання кредиту становить 2 522, 52 грн, платежі за надання супутніх послуг: пов'язані зі страхуванням складають 11 148, 52 грн, з оплатою послуг нотаріуса - 1 000, 00 грн, сплатою вартості оцінки предмета забезпечення - 241 310, 00 грн; абсолютне значення подорожчання кредиту становить 92 351, 27 доларів США. У графі «реальна процентна ставка %» в усіх рядках вказано «0,00» (т. 1, а.с. 100-106).

Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», що є невід'ємною частиною договору, надані суду у вигляді фотокопії публікації у газеті «Голос України» № 164 (4414) від 30 серпня 2008 року (т. 1, а.с.107-108).

22 вересня 2008 року з поточного рахунку АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 було видано готівкою 26 000, 00 доларів США (т.1, а.с.25).

18 лютого 2016 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 945, 48 доларів США, з яких 19 635, 46 доларів США кредитна заборгованість та 2 310, 02 доларів США прострочена заборгованість по відсотках (т.1, а.с.9-12).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року, наданої банком, ОСОБА_3 сплачено 6 364, 54 доларів США кредиту, 23 686, 82 доларів США процентів.

Залишок заборгованості згідно довідки-розрахунку за кредитом становить 19 635, 46 доларів США, а за відсотками - 3 394, 19 доларів США. Також ПАТ «УкрСиббанк» нараховано пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 8 644, 06 грн та за відсотками у розмірі 17 446, 21 грн (т.1, а.с.14-23).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1.1-9/17 від 10 квітня 2017 року підписи від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року у рядку «позичальник: ОСОБА_3», у графіку платежів, визначенні сукупної вартості кредиту до договору № 0 від 19 вересня 2008 року у рядках «позичальник ОСОБА_3» виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (т.1, а.с.164-221).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до правил статей 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Суди встановили, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року позичальник та поручитель були ознайомлені з його змістом і наслідками порушення зобов'язань за цим договором, що підтверджується їх підписами у кредитному договорі та договорі поруки. Належність цих підписів не оспорювалась.

Отже, підписавши оспорюваний договір про надання споживчого кредиту, позичальник тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, у тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту, а також з іншою інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразив свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту.

Посилаючись на висновки судової почеркознавчої експертизи Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1.1-9/17 від 10 квітня 2017 року про те, що підписи від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, місцевий суд не врахував, що експериментальні зразки підпису позичальника не були відібрані у порядку, визначеному у науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року, а надані представником позичальника з використанням засобів поштового зв'язку.

Відповідно до пункту 1.3 науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року, для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов'язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Згідно пункту 1.4 вказаних науково-методичних рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом.

Експериментальні зразки підпису відбираються і посвідчуються у порядку, передбаченому пунктами 1.6, 1.7 науково-методичних рекомендацій.

Пунктом 3.1 науково-методичних рекомендаційвизначено, що експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

Вищевказаних положень науково-методичних рекомендацій місцевий суд у повній мірі не врахував.

За загальним правилом, висновок експерта є одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, висновок судового експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється в сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, відповідно до внутрішніх переконань, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не встановив всіх обставин у справі, не надав належну оцінку доказам на предмет їх належності і допустимості, не встановив обставин, які повністю підтверджують/спростовують твердження позичальника про ненадання йому банком повної інформації щодо умов кредитування і тим самим - введення його, як споживача, в оману щодо істотних умов кредитного договору, а тому дійшов передчасного висновку про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним в цілому.

Суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та формально погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин прийнята у справі постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню на підставі статті 411 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані у цій постанові докази, у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку основним доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, надати оцінку відповідності вимогам закону окремих умов договору про надання споживчого кредиту та цього договору в цілому.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 18 січня 2018 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта