РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/1170/19

Провадження № 22-ц/4815/1195/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Гордійчук С. О.

суддів:суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Остапанко В.В. на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року, постановлену в складі судді Закревського Л.В., у справі № 556/1170/19,

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Євгеюк О.Є. подав заяву про забезпечення позову.

Просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на одноповерхову будівлю (літ.Б-І) загальною площею 43,8 кв.м., двоповерхову будівлюі (літ.А-ІІ) загальною площею 325,7 кв.м. та будівлю кухні (літ.В-І) загальною площею 14,8 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складають Базу відпочинку «Воронківське озеро», а також встановлення заборони ОСОБА_2 , здавати в оренду (платне або безоплатне користування) третім особам, самостійно здійснювати підприємницьку діяльність на платній та/або безоплатній основі, а також у будь-який інший спосіб користуватися одноповерховою будівлею (літ.Б-І) загальною площею 43,8 кв.м., двоповерховою будівлею (літ.А-ІІ) загальною площею 325,7 кв.м. та будівлею кухні (літ.В-І) загальною площею 14,8 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складають Базу відпочинку «Воронківське озеро`до завершення вирішення спору.

В обґрунтування заяви зазначає, що у зв`язку з тим, що під час судового розгляду відповідачем можуть бути вчинені дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Володимирецького районого суду Рівненської області від 08 липня 2019 року заяву адвоката Євгеюка О.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову- задоволено. Вжити заходів забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 , для чого: накладено арешт на одноповерхову будівлю (літ.Б-І) загальною площею 43,8 кв.м., двоповерхову будівлю (літ.А-ІІ) загальною площею 325,7 кв.м. та будівлю кухні (літ.В-І) загальною площею 14,8 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складають Базу відпочинку «Воронківське озеро»; встановлено заборону ОСОБА_2 здавати в оренду (платне або безоплатне користування) третім особам, самостійно здійснювати підприємницьку діяльність на платній та/або безоплатній основі, а також у будь-який інший спосіб користуватися одноповерховою будівлею (літ.Б-І) загальною площею 43,8 кв.м., двоповерховою будівлею (літ.А-ІІ) загальною площею 325,7 кв.м. та будівлею кухні (літ.В-І) загальною площею 14,8 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що складають Базу відпочинку «Воронківське озеро» до завершення вирішення спору.

Ухвала суду мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання майбутнього рішення суду, та накладення арешту на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що майно між сторонами поділено у частках: 60% належить позивачу, 40% відповідачу відтак, постановляючи ухвалу про накладення арешту на все майно, в тому числі і на майно, яке належить відповідачу, суд першої інстанції фактично сприяв у зловживанні стороною позивача їхніми правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу виділення 60/100 частини нерухомого майна в натурі власником якого являється позивач.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне йому спірне рухоме майно заявник посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що майбутнє судове рішення може бути не виконано, оскільки відповідач може вчинити дії спрямовані на відчуження майна третім особам.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки предметом спору є виділення нерухомого майна в натурі, а тому даний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти дії щодо використання цього майна є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно також перебуває в його користуванні.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 76,77,78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін, оскільки постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Остапанко В.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий :

Судді :