Номер провадження: 22-ц/813/5672/19
Номер справи місцевого суду: 517/109/18
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд виправити описку в рішенні Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року у справі № 517/109/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме виключити з мотивувальної частини рішення текст, який починається абзацом " Згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку"... та закінчується абзацом " Таке право користування землею припиняється у зв`язку зі смертю особи згідно до ч. 4 ст. 24 ЦК України, тобто право користування спадкодавця земельною ділянкою не може переходити спадкоємцю навіть за наявності задавнених правовідносин, оскільки діє лише до припинення цивільної правоздатності особи-спадкодавця ОСОБА_3 "; виключити з резолютивної частини рішення слова " В частині визнання права на земельну ділянку площею 50,00 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 № 055492 для ведення селянського (фермерського) господарства - відмовити.".

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року по цивільній справі №517/109/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні та постановити нову ухвалу, якою виправити описку в рішенні Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року по цивільній справі №517/109/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про відмову у внесенні виправлень у рішенні (п.19 ст.353 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Фрунзівка Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в повному обсязі в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, право власності на цілісний майновий комплекс та право засновника (учасника) СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ТОПОЛЬНИЦЬКИЙ" (СФГ "ТОПОЛЬНИЦЬКИЙ"), статутний капітал у розмірі 0,00 гривень, ідентифікаційний код юридичної особи 19198654, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . В частині визнання права на земельну ділянку площею 50,00 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 № 055492 для ведення селянського (фермерського) господарства - відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 про виправлення описки районний суд виходив з того, що заява про виправлення описки в рішенні Фрунзівського районного районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року, з якою звернувся заявник ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки вище зазначені виправлення змінюють зміст рішення і не є опискою чи арифметичною помилкою.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Таким чином, під опискою слід розуміти зроблену судом механічну (мимовільну, випадкову) граматичну помилку в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адреси, зазначення дат та строків.

При вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки, з огляду на таке.

Так, як вбачається з заяви про виправлення описки та апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить вилучити з мотивувальної та резолютивної частини рішення визначений текст.

Однак, виправлення описки шляхом виключення тексту, про який йде мова у заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 , тягне за собою зміну змісту рішення, оскільки такі зміни не є виправленням описки в розумінні цивільного процесуального законодавства, а фактично є вимогами апелянта про скасування частини рішення.

Крім того, позиція суду в частині задоволення або відмови в задоволенні вимог не є опискою в розумінні ст. 269 ЦПК України.

Більш того, ані в заяві про виправлення описки, ані в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 не зазначає, яким чином наявність цього тексту впливає на можливість чи не можливість виконання рішення Фрунзівського районного районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року.

Таким чином, аналіз поданої апелянтом заяви про виправлення описки свідчить про існування його власної думки щодо зовнішнього вигляду, використаних формулювань головуючим в суді першої інстанції. Фактична незгода зі змістом рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року, не може бути визнана на думку апеляційного суду, опискою.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення на яких наполягає апелянт фактично призведуть до зміни суті судового рішення, що є недопустимим.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.2 ст. 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 31.10.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда