Справа № 369/6023/19
Провадження №4-с/369/81/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця від 15 січня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і на неправомірну бездіяльність державного виконавця, та зобов`язання вчинити певні дії, боржник ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця від 15 січня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і на неправомірну бездіяльність державного виконавця, та зобов`язання вчинити певні дії, боржник ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 30 січня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення по справі № 369/12454/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов В.О., про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним.

Вищевказаним рішенням було вирішено у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2017 року задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат.

20 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат.

13 грудня 2018 року він, ОСОБА_1 , направив на адресу Києво-Святошинського РА ДВС ГТУЮ у Київській області оригінал виконавчого листа, 20 жовтня 2017 року виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат задля повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 369/12454/15-ц, виданого 20 жовтня Києво-Святошинським районним судом Київської області.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 на поштовому відділенні, що обслуговує будинок за місцем його реєстрації, отримав лист від державної виконавчої служби, вкладенням до якого знов було повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 15 січня 2019 року та виконавчий лист, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року по цивільній справі № 369/12454/15-ц.

Як на підставу повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець посилався на норму п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року і зазначає ніби у виконавчому листі не було зазначено дату народження боржника, що нібито унеможливлює виконання рішення суду.

Враховуючи практику Верховного Суду України, спрямовуючи свою професійну діяльність на повне та швидке виконання рішень суду, державний виконавець повинен був відкрити виконавче провадження і вже потім, у разі необхідності, витребувати інформацію про ідентифікаційний номер та дату народження боржника.

Натомість, безпідставно та неправомірно порушуючи право стягувача на своєчасне виконання рішення суду та нехтуючи ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 2018 року, державний виконавець знову виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенко В.О. 15 січня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом № 369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат; Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В.О. щодо пропущення строку на надіслання стягувачу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15 січня 2019 року; Зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В.О. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат, стягнути з Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1280 грн..

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, в скарзі просив розглядати справу у його відсутності.

У судове засідання державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання боржник ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини скарги, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скаргапідлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 30 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов Владислав Олегович, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Селіверстов Владислав Олегович, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду від 30 січня 2017 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :019:0040, що розташовані по АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат.

Повідомленням головного державного виконавця Тарасенка В.О. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15 січня 2019 року на підставі вимог п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», так як у виконавчому документі відсутня дата народження боржника, що технічно унеможливлює винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника-фізичної особи.

Згідно вимог п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 18 вказаного Закону України виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність у виконавчому листі дати народження боржника не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, з послідуючими змінами та доповненнями, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенко В.О. 15 січня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом № 369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат, підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В.О. щодо пропущення строку на надіслання стягувачу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15 січня 2019 року, то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки з тих доказів, які надано заявником, а саме копії супровідного листа від 15 січня 2019 року, копії конверта суд не вбачає підстав для задоволення вимог скарги.

Заявник у скарзі також просив зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В.О. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат.

Виходячи з норм чинного законодавства України у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб, до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-ХІV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (Постанова Пленуму Верховного суду України, від 26.12.2003, №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

З огляду на викладене, заявлені заявником вимоги в скарзі про зобов`язання державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенка В.О. відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат, не підлягають задоволенню, оскільки прийняття відповідних постанов в межах виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця, якому надані такі повноваження відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і тому у суду відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця прийняти відповідне рішення (в даному випадку щодо відкриття виконавчого провадження).

Суд також не вбачає підстав для стягнення з Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 1280 грн. відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 5, 12, 81, 137, 447, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування повідомлення державного виконавця від 15 січня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і на неправомірну бездіяльність державного виконавця, та зобов`язання вчинити певні дії, боржник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенко В.О. 15 січня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом № 369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 грн. судових витрат.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ковальчук Л.М.