Справа № 466/6138/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Донченка Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Борис У.Я.

Справа № 466/6138/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ої особи: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні права власності, зобов"язання до вчинення дій та вселення,

за участі позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

30.07.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-ої особи: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні права власності, встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення. В ході розгляду справи зменшила позовні вимоги та просила зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , який перебуває у спільній частковій власності, зобов"язати відповідачку надати їй ключі від вхідних дверей будинку зі сторони АДРЕСА_1 . Вселити її - ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987р. затверджено мирову угоду між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_4 щодо поділу майна і справа за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про розподіл майна - закрита. Згідно мирової угоди житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 по половині і визнано право особистої власності по 1/2 ідеальній частині за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , літня кухня залишається у власності ОСОБА_4 , а гараж переходить у власність ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частках - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували половину житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель в АДРЕСА_1 , будинок в цілому складається з 3-х кімнат жилою площею 40,20 кв. м. і 1-ї кухні. Будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за:

ОСОБА_5 1/2 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987р.;

ОСОБА_2 1/4;

ОСОБА_3 - 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.1992р.

04 березня 1989 р. вона вдруге вийшла заміж за ОСОБА_6 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2019р. вона є власником 1/2 частини житлового будинку загальною площею 52,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною частковою власністю.

Згідно технічного паспорта на будинок від 05.05.1999р. житловий будинок АДРЕСА_1 , складається з двох квартир, має один поверх та в цілому складається з наступних приміщень:

1-1 коридор пл. 2,8 кв. м; 1-2 кухня пл. 3,8 кв.м; 1-3 ванна пл. 5,7 кв. м; 1-4 кімната пл.ю 15.1 кв.м; 2-1 кімната пл. 11.1 кв.м; 2-2 кімната пл. 14,0 кв.м.

Будинок складається з трьох кімнат, житловою пл. 40.2 кв.м, допоміжною пл. 12.3 кв.м і розташований на земельній ділянці пл. 814 кв.м. Після розподілу будинку з ОСОБА_4 , будинок був обладнаний двома входами. Вхід на маю половину був з АДРЕСА_1 , а вхід на половину ОСОБА_4 був з АДРЕСА_2 .

Відповідно між нами склався такий порядок користування і мені належали приміщення позначені на плані літерами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, а ОСОБА_4 приміщення під літ. 2-1 - 2-2.

У 2017р. відповідач ОСОБА_2 замінила замки на вхідні двері її половини і самовільно без її згоди в кімнату під літ. 1-4 буд. АДРЕСА_1 , поставила швейні машинки. У цій кімнаті знаходяться її особисті речі: меблева стінка, швейна машина, шуба, чоботи, ковдра та інше майно. На її прохання повернути ключі і надати можливість користуватись жилим приміщенням вона не реагує і неодноразово зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 застосовували фізичне насильство. Вона позивачка по справі зверталась з заявами до органів поліції і з ними проводили профілактичні бесіди, але і до теперішнього часу вона перешкоджає в праві володіння і користування житловою площею і майном.

Вона і син зареєстровані в будинку з 1966р. і проживали у ньому, на даний час тимчасово проживає в кімнаті ОСОБА_3 , яка є власником 1/4 частини будинку, з її згоди.

Відповідачка ОСОБА_2 добровільно не віддає ключі від дверей будинку і усіляко перешкоджає праву користуванням житловим приміщенням, хоча іншого житла вона не має.

Беручи до уваги її право на 1/2 частку власності, що становить 26,25 кв. м від загальної площі будинку 52,5 кв. м при встановленні порядку користування житловим приміщенням їй може бути виділена житлова кімната розміром 15,1 кв. м під літ. 1-4, де вона проживає фактично з 1987р., тобто з часу затвердженим судом мирової угоди і в ній знаходиться її майно. Просить врахувати, що вона людина похилого віку, є учасником війни і з наближенням зимового періоду не має елементарних умов проживання. Крім того, вимушена сплачувати усі комунальні послуги за відповідачку.

Ухвалою судді від 02.08.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у даній справі, а справу призначено до підготовчого слухання.

02.09.2019р. до суду позивачкою скеровано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

03.09.2019р. відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідачка заперечила, зазначивши, що у травні 1987 року її мама позивачка по справі розлучилася із її батьком ОСОБА_4 , розділили спільне майно та будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно мирової угоди між сторонами, яка затверджена Шевченківським районним судом м. Львова було визначене майно, яке переходило у власність та користування сторін та будинок, загальною площею 52,5 кв. м., який розділений між колишнім подружжям в рівних частинах по 1/2.

У 1989 році позивач вдруге вийшла заміж за ОСОБА_6 та переїхала на проживання до свого чоловіка, залишивши на неї малолітнього сина, її брата, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Сестра 3 я особа по справі, ОСОБА_9 , у 1989 році вийшла заміж і з цього часу у будинку не проживала.

Вона разом з братом проживала та користувалась приміщеннями у будинку, які після поділу відійшли позивачці по справі, а саме: : 1-1 коридор, площею, 2,8 кв. м., 1-2 кухня, площею, 3,8 кв. м., 1-3 кімната, площею 5,7 кв. м., 1-4, кімната площею, 15,1 кв. м. Загальна площа приміщень складала 27,4 кв. м. Батько проживав у частині будинку загальною площею 25,1 кв. м., яка складалася із двох житлових кімнат, нумерація 2-1, площею 11,1 кв. м. та 2-2, площею 14,0 кв.м..

Після смерті батька, ОСОБА_4 у 1991 році, відповідно до заповіту його частка у рівних частинах перейшла на неї, ОСОБА_2 та 3-ю особу.

У 1999 році вона розпочала, за власні кошти, перебудовувати будинок, так як він знаходився в аварійному стані. У 2004 році, після сварки із чоловіком, позивачка повернулась проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка за її згодою поселилась у відокремлену частину новозбудованого будинку на АДРЕСА_1 є окремий вхід ( загальна площа 48,7 кв. м., яка складається: із кухні, площею 5,4 кв.м. (1-3), коридор, площею 6,6 кв. м. (1-5), санвузол, площею 3.9 кв. м. (1-8), три кімнати, площею 7,4 кв. м., 11,5 кв. м., 13,9 кв. м. позначені на плані літ. 1-4, 1-6)

Станом на сьогодні за будинком відсутній акт введення в експлуатацію через технічний стан - незавершені повністю роботи на другому поверсі та різноманітне дахове покриття будинку, відсутня погоджувальна проектна документація щодо підведення інженерних мереж (електро та газопостачання). Будинок вважається самобудом і не зареєстрований в реєстрі об`єктів права нерухомого майна.

Щоб завершити будівництво будинку та привести у відповідність технічну документацію необхідні значні матеріальні кошти, яких у неї, на даний час немає. Позивачка відмовилась брати фінансову участь у завершенні будівництва. Станом на сьогодні позивачка проживає та користується із своїм сином - її братом, ОСОБА_8 відокремленими приміщеннями (окремою квартирою), що має окремий вхід у новозбудованому будинку загальною площею, 48, 7 кв. м., що є більшою за площу 27,4 кв. м., що належало позивачу у старому будинку.

Позовні вимоги позивачки вважає безпідставними, оскільки вона вже зверталася до неї із аналогічним позовом до Шевченківського районного суду м. Львова у серпні 2018 року (справа № 466/6819/18). На попередньому судовому засіданні було встановлено, що кім. АДРЕСА_3 будинку АДРЕСА_1 , в яку хоче вселитися позивач не існує, як і не існує старого будинку і технічний паспорт на будинок станом на 1989 р. долучено до матеріалів справи, не відповідає фактичним обставинам, після чого позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_3 усунення перешкод у користуванні кімнатою в житловому будинку, зобов`язання до передачі ключів та вселення - залишено без розгляду.

Враховуючи вищенаведене позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, також позивач підтвердила той факт, що з 2004 року поселилась у відокремлену частину новозбудованого будинку на АДРЕСА_1 є окремий вхід ( загальна площа 48,7 кв. м., яка складається: із кухні, площею 5,4 кв.м. (1-3), коридор, площею 6,6 кв. м. (1-5), санвузол, площею 3.9 кв. м. (1-8), три кімнати, площею 7,4 кв. м., 11,5 кв. м., 13,9 кв. м. позначені на плані літ. 1-4, 1-6). В даній частині новозбудованого будинку проживає разом із сином ОСОБА_8 , не заперечує той факт, що старого будинку не існує, технічний паспорт на будинок станом на 1999 р., який нею долучено до матеріалів справи, не відповідає фактичним обставинам. Доказів того, що їй чиняться перешкоди у користуванні спірним будинком представити не може, свідки не з"являються до суду.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, надала аналогічні пояснення тим, які викладені у відзиві на позовну заяву. просила в позові відмовити.

Третя особа до суду не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦКУкраїни та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач по справі є власником 1/2 будинку АДРЕСА_1 інша частина будинку - 1/ АДРЕСА_4 належить відповідачці по справі та 1/4 частини спірного будинку належить третій особі, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2019 року, довідкою ОКП "БТІ та ЕО" від 01.02.2019 року ( а. с. 11,12,13)

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987р. затверджено мирову угоду між позивачкою та колишнім чоловіком ОСОБА_4 щодо поділу майна, справа за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про розподіл майна - закрита. Згідно мирової угоди житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 по половині і визнано право особистої власності по 1/2 ідеальній частині за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Літня кухня залишається у власності ОСОБА_4 , а гараж переходить у власність ОСОБА_5 . ( а.с. 7-8)

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видано Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 13 жовтня 1992р. спадкоємцями вказаного в заповіті майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є в рівних частках: його дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і спадкове майно складається з половини житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель в АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_10 на підставі Ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 11.05.1987р. Цей будинок в цілому складається з 3-х кімнат жилою площею 40,20 кв. м. і 1-ї кухні. ( а.с. 10)

В судовому засіданні встановлено, а також даний факт не заперечили сторони по справі, що з 1999 року відповідачка розпочала перебудовувати будинок, що підтверджується повідомленням від 21.07.1999 р. та Приписом Інспекції ДАБК у м. Львові від 08.07.1999 року, відповідно до якого відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП (самочинне будівництво). Окрім того, відповідачку було зобов`язано виготовити проектні пропозиції щодо початого будівництва ( а.с. 38-39)

Також в судовому засіданні встановлено, що з 2004 року, позивачка проживає та користується відокремленою частиною новозбудованого будинку на АДРЕСА_1 окремий вхід) загальною площею 48,7 кв. м., яка складається: із кухні, площею 5,4 кв.м. (1-3), коридор, площею 6,6 кв. м. (1-5), санвузод. площею 3.9 кв. м. (1-8), три кімнати, площею 7,4 кв. м., 11,5 кв. м., 13,9 кв. м. позначені на плані літ. 1-4, 1-6, що підтверджується копією технічного паспорта на збудований будинок, виданий Львівським ОБТІ та ЄО від 24 жовтня 2018 р.

Як вбачається із представлених суду доказів, будинок АДРЕСА_1 з площею, яка вказана в технічному паспорті від 05.05.1999 року не існує ( а.с. 14-15), є новозбудований будинок на який відсутній акт введення в експлуатацію через технічний стан - незавершені повністю роботи на другому поверсі та різноманітне дахове покриття, відсутня погоджувальна проектна документація щодо підведення інженерних мереж (електро та газопостачання). Будинок вважається самобудом і не зареєстрований в реєстрі об`єктів права нерухомого майна.

З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 466/6819/18, вбачається, що позивачка вже зверталась до суду із аналогічним позовом. Згідно матеріалів справи та заяви позивачки від 27.12.2018р. вбачається, що на час розгляду зазначеної справи було встановлено, що кім 1-4 у будинку АДРЕСА_1 , в яку хоче вселитися позивач, не існує, як і не існує старого будинку і технічний паспорт на будинок станом на 1999 р., який долучений до матеріалів справи, не відповідає фактичним обставинам. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2018 року по заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог- ОСОБА_11 II усунення перешкод у користуванні кімнатою в житловому будинку, зобов`язання до передачі ключів та вселення - залишено без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 81 ч.5, 6 ЦПК України - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.27 Постанови №2 від 12.06.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Позивачка в своєму позові просить усунути їй перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом вселення в будинок та надати їй ключі від вхідних дверей будинку зі сторони АДРЕСА_1 .

Запропонована вимога передбачає в першу чергу наявність та доведеність перешкод в користуванні будівлею позивачу, а запропонований шлях поновлення права є вторинним.

При цьому позивач не тільки не доводить фактів та доказів у створенні перешкод в користуванні будівлею з боку відповідача, а навпаки наводить факти (в т.ч. в позові) та докази, що свідчать про зворотнє. Покликання позивача на те, що їй чиняться перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 є голослівними, жодним доказом не підтверджені.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За наведених обставин, суд приходить до переконань у недоведеності стороною позивача позовних вимог, оскільки такі ґрунтуються на доказах, які не мають значення до предмету позову, або спростовують позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ої особи: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні права власності, зобов"язання до вчинення дій та вселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 17.10.2019 року.

Суддя Ю. В. Донченко