КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 755/13634/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11593/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Заришняк Г.М., Іванченка М.М.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста від Києва 06 червня 2019 року (у складі судді Чех Н.А. повний текс рішення складено 14.06.2019 року)

в справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про виселення ОСОБА_1 із самовільно зайнятого жилого приміщення посилаючись на те, що Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», будинок АДРЕСА_1 з 16.02.2015 року був переданий на праві господарського відання, та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва». Двохкімнатна квартира АДРЕСА_2 , житловою площею 29,90 м2, загальною - 41,20 м2, належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. В квартирі проживали та були зареєстровані ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 . Наймачем квартири та власником особового рахунку на підставі наказу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» від 08.10.2014 року був ОСОБА_3 . Відповідач по справі одружилась, та взяла прізвище « ОСОБА_4 », після смерті чоловіка, вдруге уклала шлюб з ОСОБА_5 , і переїхала до його місця проживання, у зв`язку з чим у 2014 році добровільно знялась з реєстрації у спірній квартирі. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 був знятий з реєстраційного обліку 24.09.2015 року у зв`язку зі смертю. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 10.08.2018 року у спірній квартирі ніхто не зареєстрований. Після смерті ОСОБА_3 спірну квартиру самовільно зайняла ОСОБА_6 , яка звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання права на проживання і користування квартирою, та зобов`язання укласти з нею договір найму жилого приміщення. У межах даної справи був поданий зустрічний позов про виселення. Рішенням суд від 08.07.2016 року позов ОСОБА_6 був задоволений. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, та ухвалено нове рішення, яким основний позов відхилений, зустрічний позов задоволений, та виселено ОСОБА_6 зі спірної квартири. Свідком у даній справі була ОСОБА_1 . В подальшому ОСОБА_6 в добровільному порядку звільнила квартиру. Однак, до квартири самовільно заселилась сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_1 - відповідач по справі. Їй були направлені приписи про добровільне звільнення квартири. Однак, їх вимоги не були виконані. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2019 року задоволено позовні вимоги.

Виселено ОСОБА_1 із самовільно зайнятого жилого приміщення, а саме: з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» судовий збір у сумі 1762, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням, 13 липня 2019 року ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилалась на те, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведено ті обставини на які посилався суд в оскаржуваному рішенні, що призвелело до невідповідних висновків.

Вказує, що постанова Апеляційного суду м. Києва на яку посилався суд першої інстанції, оскаржується в касаційному порядку №61-7794ск19 від 05.06.2019 року, відкрито провадження, тому остаточного рішення з приводу встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_6 з її братом іще не прийнято. Крім того, питання спадкування та факту сумісного проживання ОСОБА_6 та її покійного брата ОСОБА_3 не стосується права користування спірним житловим приміщенням і не може бути доказом в даній справі.

Зазначає, що факт її постійного проживання в спірній квартирі зафіксовано під час виконання судового рішення ОСОБА_6 влітку 2017 року, після чого жодних дій ні з боку позивача, ні з боку третьої особи по даній справі не було. На дану квартиру виданий був ордер в 1961 році на дідуся та бабусю, матір та сестру відповідача , та згодом остання була зареєстрована у встановленому законом порядку, а тому набула рівних прав з іншими членами сім`ї на користування квартирою.

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк учасники справи не подали.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги не визнав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином 04.10.2019 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням на а.с.135. Про розгляд справи також повідомлений представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (зворотне повідомлення на а.с. 136)

Третя особа також повідомлена про розгляд справи в апеляційному суді, проте до суду не з`явилась.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер встановленого зразка.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Частиною першою ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» з 16.02.2015 року закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою. Одним з об`єктів є будинок АДРЕСА_3 .

З Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 32465236 від 10.08.2018 року виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб слідує, що в квартирі АДРЕСА_2 , ніхто не зареєстрований.

08.07.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто справу № 755/19817/15-ц за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права на проживання і користування квартирою та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення та зустрічним позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_6 , третя особа Дніпровська районну у м. Києві державна адміністрація про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення, яким позов ОСОБА_6 був задоволений частково, визнано за ОСОБА_6 право користування квартирою АДРЕСА_2 . У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» задоволено, виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 .

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, 26.04.2017 року Верховним Судом України заява ОСОБА_6 не була прийнята до провадження.

Крім того, 07.11.2018 року Київським апеляційний судом була розглянута заява ОСОБА_6 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яка за результатами розгляду залишена без задоволення, рішення апеляційного суду м. Києва від 18.10.2016 року залишено без змін.

При розгляді даної справи судами було встановлено, що спірне жиле приміщення було надано на підставі рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради від 14.08.1961 року № 585 ОСОБА_8 (дідусь померлого ОСОБА_3 ) згідно ордеру № 39222 на заселення сім`ї з 4 чоловік: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (мати ОСОБА_3 ) з правом зайняття 2 кімнат, площею 30,96 м2 в квартирі АДРЕСА_4 . Згодом в квартирі стали проживати, ще ОСОБА_12 , (батько ОСОБА_3 ), ОСОБА_13 (сестра ОСОБА_3 ) та ОСОБА_3 ОСОБА_13 (сестра ОСОБА_3 ), після реєстрації шлюбу на даний час змінила прізвище на ОСОБА_14 , переїхала на інше місце проживання, та у зв`язку з цим у 2014 році добровільно знялася з реєстрації зі спірної квартири. Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 08.10.2014 № 418 «Про зміну договору найму житлових приміщень» зобов`язано начальника ЖРЕО-402 перевести особовий рахунок та укласти договір найму двокімнатної квартири АДРЕСА_2 29,90 м2 з громадянином ОСОБА_3 , сім`я з двох осіб він, мати - ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_8 ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.06.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено рішення у справі № 753/4397/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_1 , Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту сумісного проживання та визнання спадкоємцем. Позов був задоволений, визнано ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги, як особу, яка фактично проживала однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2009 року без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_2 з 2010 року. Дане рішення скасовано судом апеляційної інстанції 13.03.2019 року, та у задоволенні позову відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_5 . Дана обставина відповідачем не спростована.

Згідно перевірки Національної поліції в м. Києві, ними було виявлено, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 , яка пояснила, що визнання її права на спадщину щодо даної квартири вирішується в судовому порядку.

20.03.2018 року працівниками ЖЕД-402 складено Акт про те, що двері квартири АДРЕСА_2 , їм відкрила ОСОБА_1 , яка пояснила, що вона є рідною сестрою померлого наймача - ОСОБА_3 , і займається вирішенням питання про визнання її права на спадщину стосовно даної квартири в судовому порядку.

13.06.2018 року та 27.06.2018 року на ОСОБА_1 складено приписи про звільнення самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_2 .

Крім того в суді прешої інстанції встановлено, що відповідач у 2014 році знялася з реєстраційного обліку по спірній адресі, та зареєструвалася за іншою адресою. Це свідчить про те, що відповідач на законних підставах втратила право користування спірним помешканням.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка самовільно заселилась до спірної квартири після смерті її брата та бабусі.

Вказане підтвердужється тим, що в 2015 році до смерті ОСОБА_15 , в квартирі проживала з ним ОСОБА_6 , якій відмовлено в позові про визнання за нею права користування та виселено з вказаної квартири. Ці обставини встановлені вищенаведеними рішеннями судів, які набрали законної сили. Станом на час смерті і бабусі і брата відповідача вона в спірній квартирі зареєстрована не була. Змінила місце свого проживання у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_14 , знялась з реєстрації за спірною адресою.

З наявних в справі доказів вбачається, що факт проживання ОСОБА_16 у спірній квартирі був зафіксований під час виконання рішення про виселення з квартири ОСОБА_17 .

Жодних доказів про те, що ОСОБА_1 заселилась в спірну квартиру як член сім`ї брата чи бабусі за їх життя та останні звертались до реєстраційних органів з заявою про реєстрацію ОСОБА_16 у спірній квартирі, а також доказів про те, що ОСОБА_16 за життя її брата та бабусі вже знялась з реєстрації в квартирі чоловіка, суду подано не було.

За таких обставин, суд встановив, що ОСОБА_1 заселилась до спірної квартири після смерті брата та бабусі, з метою зберегти квартиру, отриману родичами, проте не в установленому законом порядку без належних правових підстав.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач постійно проживала в спірній квартирі, що підтверджено та зафіксовано під час виконання судового рішення ОСОБА_6 влітку 2017 року, після чого жодних дій ні з боку позивача, ні з боку третьої особи по даній справі не було, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

На підставі ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час виселення ОСОБА_6 в 2017 році було зафіксовано проживання ОСОБА_1 в спірній кватирі. Разом з тим, суду не подано доказів, що ОСОБА_1 після зняття її з реєстрації в цій квартирі повторно заселилась до неї за життя її брата та бабусі з їх згоди та , що вони визнавали за нею право на цю квартиру. (звертались до реєстраційних органів з проханням зареєструвати її в спірній квартирі)

Посилання відповідача, на те що вона була зареєстрована у спірній квартирі до 2014 року правового значення не має, так як у 2014 році добровільно знялася з реєстрації зі спірної квартири у зв`язку зі зміною місця проживання , що підтверджується окрім іншого і витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 32465236 від 10.08.2018 року виданим Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб відповідно до якого, в квартирі АДРЕСА_2 , ніхто не зареєстрований.

Відповідач не оспорювала факту зняття її з реєстрації в спірній квартирі, та не посилалась на те, що її неправомірно без її згоди зняли з реєстрації її родичі чи посадові особи.

Ордер на зайняття спірного примішення не видався на ім`я скаржника, крім того на її ім`я ніколи не відкривався особовий рахунок. Та обставина, що відповідачка проживала в спірній квартирі до 2014 року, до зміни місця свого проживання, не свідчить про те, що за нею це право зберігається до теперішнього часу та її користування кватирою на даний час є правомірним.

Посилання відповідача на те, що вона наразі в судах доводить право успадкувати майно після смерті брата та ОСОБА_2 , яка померла в травні 2015 року є безпідставні, оскільки суду не надано жодних доказів, що спірна квартира належала на праві власності родичам відповідача, та останні за життя звертались з відповідними заявами про її приватизацію, про те не встигли отримати право власності з незалежних від них причин.

Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Враховуючи, що позивач не довела своє право на проживання в спірній квартирі, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про виселення її із житлового приміщення.

Апеляційний суд також виходить з того, що відповідач не подала апеляційному суду доказів, що вона не забезпечена житлом за місцем своєї реєстрації у свого чоловіка, а тому вважає, що вимоги позивача, який уповноважений на звернення до суду від імені власника будинку та держави є пропорційними з огляду на те, що після виселення відповідача, квартира буде розподілана особі, яка потребує поліпшення житлових умов в установленому Законом порядку і буде забезпечено право на житло іншої особи. При цьому відповідач не довела, що її виселенням порушуються її житлові права, оскільки іншого житла вона не має.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст.367-368, 374-375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста від Києва 06 червня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді