Ухвала

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/18409/15-ц

провадження № 61-14264ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація,

треті особи: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, Сьома Київська державна нотаріальна контора, Десята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Соврас Олена Юріївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду від 02 квітня 2019 року у складі судді Астахової О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації, треті особи: Дніпровська районна в м. Києві Державна адміністрація, Сьома Київська державна нотаріальна контора, Десята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас О. Ю., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним заповіту, відновлення дії попереднього заповіту, усунення від права на спадкування, поновлення права на додаткову житлову площу, відшкодування майнової та моральної шкоди.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути на його користь із ОСОБА_2 100 783,33 грн майнової шкоди пов`язаної із витратами під час судового розгляду справи та 234 000,00 грн моральної шкоди; стягнути на його користь із Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації 4 680,00 грн майнової та 250 00,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду від 02 квітня 2019 року зазначену заяву про збільшення позовних вимог було повернуто заявникові.

Іншою ухвалою Дніпровського районного суду від 02 квітня 2019 року справу було призначено до розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого 19 квітня 2018 року.

Не погоджуючись із вищевказаними ухвалами ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року було повернуто в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про призначення справи до розгляду, а в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про призначення справи до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року було виправлено описку в ухвалі від 10 червня 2019 року, виключено з тексту ухвали посилання на відкриття провадження в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про призначення справи до розгляду.

Іншою ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання було повернуто скаржнику.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог залишено без змін.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся за адресою Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про призначення справи до розгляду, ухвалу Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року про часткове повернення апеляційної скарги та залишення в іншій частині без руху, ухвалу Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року про відкриття провадження, ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про виправлення описки, ухвалу Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про повернення апеляційної скарги та постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду від 02 квітня 2019 року про призначення справи до розгляду, ухвали Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в частині залишення апеляційної скарги без руху, ухвали Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року про відкриття провадження, ухвали Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року про призначення справи до розгляду.

Цією ж ухвалою касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог та постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року за результатами її перегляду, ухвали Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в частині повернення апеляційної скарги, ухвали Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про виправлення описки та ухвали Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про повернення апеляційної скарги залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 04 жовтня 2019 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема: запропоновано скаржнику подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в частині повернення апеляційної скарги та ухвали Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року із зазначення поважних причин його пропуску, надати докази на підтвердження дати отримання копії постанови Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року, навести інші поважні підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про виправлення описки, а також надати суду докази сплати судового збору у розмірі 384,20 грн за кожне оскаржуване судове рішення або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

27 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору від 21 вересня 2019 року № 1724-5634-7343-0772 у розмірі 1 921,00 грн, заява щодо вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою на Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року про виправлення описки.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвал Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року та від 26 червня 2019 року повторно залишено без руху.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог та постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року за результатами її перегляду, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме: отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду лише 29 липня 2019 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог та постанови Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року за результатами її перегляду у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя зі складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Статтею 49 ЦПК України визначені процесуальні права сторін.

Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини п`ятої статті 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертої цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Повертаючи заяву про збільшення позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки позивач не направив заяви про збільшення позовних вимог із долученими до неї документами третім особам, то на підставі частини п`ятої статті 49 ЦПК України така заява підлягає поверненню позивачу.

Доводи касаційної скарги про те, що судові рішення про повернення його заяви про збільшення позовних вимог, які оформлені відповідно до вимог процесуального закону, порушують права заявника на судовий захист, є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, діяв у відповідності до норм частини п`ятої статті 49 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись частиною першою статті 127, статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду від 02 квітня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації, треті особи: Дніпровська районна в м. Києві Державна адміністрація, Сьома Київська державна нотаріальна контора, Десята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним заповіту, відновлення дії попереднього заповіту, усунення від права на спадкування, поновлення права на додаткову житлову площу, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду від 02 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик