Справа № 462/6245/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1600/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мікуш Ю.Р.

судді: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 462/6245/18 за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року ухваленого у складі судді Ліуша А.І. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» , яка змінила свою назву на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

02 жовтня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі СК «АРКС) звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 квітня 2015 року між позивачем СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу за № НОМЕР_1 а5і. відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб RENAULT ( д.р.н. НОМЕР_2 ).

28.09.2015 року о 14:05 год. на автодорозі Київ-Чоп, 585 км 85 м сталася ДТП за участю автомобіля Renault ( д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_3 (власник автомобіля ОСОБА_2 ) та автомобіля Мерседес Бенз, 308D (д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 (власник автомобіля ОСОБА_4 ).

Внаслідок ДТП, що сталася, було пошкоджено автомобіль Renault (д.р.н. НОМЕР_2 ), що був застрахованим СК «АРКС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 82839а5і від 09.04.2015 року.

Згідно Довідки № 73229631 про ДТП та Постанови Залізничного районного суду м.Львова від 26.11.2015 року ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 . пункту 12.1, 13.1 ПДР України ( ст. 124 КпАП України).

На підставі Страхового акта позивачем було виплачено відшкодування в розмірі 157 719, 21 грн., які просить стягнути в порядку регресу з відповідача.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05 квітня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СК «АРКС» 157719, 21 грн. та 2365,79 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що судом неповністю досліджено матеріали справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Посилається на те, що він відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) на наступний день 29.09.2015 року письмово повідомив свого страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») про ДТП. Жодного належного офіційного документу, який би на законних підставах підтверджував сам факт передачі прав і обов`язків (боргу), які належали йому, як страхувальнику, при укладенні Договору страхування транспортного засобу з ПрАТ «УПСК», котрі були передані у власність ПАТ «АРКС» позивач не надав. Зазначені обставини судом не були взяті до уваги, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що у постанові Залізничного районного суду м.Львова від 26 листопада 2015 року, відповідно до якої він визнаний винним у вчиненні ДТП, немає жодного посилання на норми, які є додатковою відповідальністю, окрім сплати штрафу, а відтак відсутні підстави для позивача про стягнення з нього відшкодування в порядку регресу.

Не погоджується із сумою страхового відшкодування, яка згідно ліміту відповідальності ПрАТ «УПСК становить 50 000 грн. та не може бути стягнута із страхувальника. Наведені аргументи, докази і пояснення, які він виклав у Відзиві на позов, а також у запереченні, судом не були взяті до уваги. Вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки відсутність предмету спору є підставою для закриття провадження у справі, чого судом не зроблено. Просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив) не подано.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

У ч. 2 ст.247 ЦПК України зазначено, що якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 28 вересня 2015 року о 14:05 годин на автодорозі Київ-Чоп, 585 км 85 м відбулася ДТП з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мерседес Бенц» д.р.н. НОМЕР_4 та з участю автомобіля «Рено» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 ( власником якого є ОСОБА_2 ).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № VESKO 21623 від 13.10.2015 року та умов Договору страхування № 82839а5і від 09.04.2015 року розмір страхового відшкодування становить 157 719, 21 грн., яке СК «АРКС» сплатила згідно платіжного доручення № 201160 від 15.10.2015 року на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк» (Вигодонабувач за договором страхування).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із суми страхового відшкодування, Страхового акта № 121623 від 13 жовтня 2015 року та умов Договору страхування № 82839а5і від 09 квітня 2015 року із врахуванням суми страхового відшкодування 157 719, 21 грн., яку було сплачено заявнику на підставі заяви страхувальника на СТО згідно платіжного доручення № 201160 від 15 жовтня 2015 року на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк».

При цьому, судом взято до уваги вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, яка перевищує 70 відсотків вартості ТЗ, який був фізично знищеним. Розрахунок виплаченого позивачем страхового відшкодування за даним страховим випадком такий:

-309 908,00 грн. (страхова сума за договором);

-14688,79 грн. (Сума знецінення ТЗ відповідно до договору);

-137 500,00 грн. (залишкова вартість ТЗ) ;

-0,00 грн. (франшиза).

Із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не в повній мірі погоджується, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів ст.1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відшкодовуючи вартість виплаченого страхового відшкодування за пошкодження автомобіля «Рено» д.р.н. НОМЕР_2 внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Мерседес» р.н.з. НОМЕР_4 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ( поліс ОСЦПВВНТЗ № АІ/5179247). (далі ПрАТ «УПСК»).

Із матеріалів справи встановлено, що позивач СК «АРКС» зверталася до ПрАТ «УПСК» (як особи відповідальної за завдану шкоду) із заявою про виплату страхового відшкодування №СУ/14169/3 від 25 жовтня 2016 року у якій просила компенсувати витрати в розмірі 157 719, 20 грн. Вказану заяву страховик ПрАТ «УПСК» отримав 31 жовтня 2016 року за вх.. №6935/18 про що свідчить відмітка вхідної кореспонденції у ПрАТ «УПСК».

Листом № 4078/18 від 30 листопада 2016 року ПрАТ «УПСК» повідомила СК «АРКС», що оскільки ДТП за участю автомобілів «Рено» р.н.з. НОМЕР_2 та «Мерседес « р.н.з. НОМЕР_4 відбулося 28 вересня 2015 року, а із заявою про виплату страхового СК «АРКС» звернулася 31 жовтня 2016 року, тобто після спливу одного року з моменту скоєння зазначеної ДТП, компанія прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону.

У зв`язку з відмовою у виплаті страхового відшкодування СК «АРКС» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ПрАТ «УПСК» суми 50 000 грн.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 10 липня 2017 року позов задоволено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2017 року рішення Господарського суду м.Києва від 10 липня 2017 року скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову, стягнення із ПрАТ «УПСК» 50 000,00 грн. страхового відшкодування та вирішено питання судових витрат.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18 задоволено касаційну скаргу ПрАТ «УПСК». Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2017 року скасовано. Рішення Господарського суду міста Києва від 10 липня 2017 року залишено в силі. Вирішено питання судових витрат (а.с. 38-44).

Згідно з положеннями статті 11 ЦК заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким зараховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК прописано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У ст. 37 Закону визначено строк для подачі заяви на отримання відшкодування в один рік з моменту скоєння ДТП.

В силу приписів статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви на здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізувати страховиком наданого йому положенням підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону.

Велика Палата у постанові від 05 червня 2018 року зазначила, що відповідно до правових норм та встановлених обставин справи неподання СК «АРКС» або третьою особою заяви про виплату страхового відшкодування за полісом № АІ/5179247 протягом одного року з моменту ДТП є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи наведене вище, а саме, що позивач пропустив річний строк звернення до ПрАТ «УПСК» про відшкодування 50 000,00 грн. страхових витрат, цивільно-правова відповідальність яких була застрахована винуватцем ДТП ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити суму відшкодування із відповідача на визначений ліміт 50 000,00 грн. відповідно до укладеного ним Договору у ПрАТ «УПСК» (поліс ОСЦПВВНТЗ № АІ/5179247).

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині, що у Постанові Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2015 року не зазначено щодо інших витрат, окрім штрафу в сумі 340 грн., суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні ДТП, а відтак, у наслідках, які настали. Сума 340 грн. є мірою відповідальності за вчинене правопорушення за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Сума збитків, які позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 як винуватця ДТП є майновою відповідальністю, яка знаходиться у причинному зв`язку із вчиненою з його вини ДТП та підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст. 1166, 1188 ЦК.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не підлягають до задоволення, не є аргументами, які стосуються даного позову, а теоретичним викладом суб`єктивного розуміння самого відповідача без правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа «Серявін та інші проти України» ( CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE ), рішення від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п. 3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, зменшивши суму відшкодування із відповідача до 107 719,21 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2,376ч.1 п.п.3,4,383,384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 року змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь СК «АРКС» 107719, 21 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк