Дата документу 22.10.2019 Справа № 310/8960/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/8690/17 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/807/3018/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що згідно рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21.06.1991 року з Управління Внутрішніх справ Донецької області на його користь стягнуто щомісячно по 72 карбованці 20 коп., починаючи стягнення з 20.03.1991 року безстроково, за те, що 08.10.1983 року йому спричинено матеріальну шкоду, завдану при виконанні службових обов`язків начальника слідчого відділу Старобешівського РВВС, оскільки позивач був травмований під час ДТП.

Сума виплати регресу кожного місяця дорівнювала 30 % від розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яку мав до цієї ДТП. Йому стало відомо, що відповідач розмір шкоди відшкодовував з посадового окладу слідчого, а не з середньої заробітної плати начальника слідчого відділку, як зазначено в рішенні суду, тим самим відповідач не відшкодував йому з серпня 2014 року по грудень 2017 року 110 712 грн..

При відшкодуванні шкоди відповідач порушує його права на щомісячне відшкодування шкоди, проводить виплати один, два рази на рік без урахування індексації. Добровільно відповідачі вказану суму шкоди не сплачують, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальну шкоду за період заборгованості з липня 2014 року на дату розгляду позовної заяви.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 190 245 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Головне управління Національної поліції України в Донецькій області та Головне управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області подали апеляційні скарги, в яких зазначено, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення. Яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Старобешівського районного суду Донецькоїх області від 21.06.1991 року, з УВС Донецької області від 21.06.1991 року, з УВС Донецької області на користь ОСОБА_1 стягнуто щомісячно по 72 карбованця 20 коп., починаючи стягнення з 20.03.1991 року безстроково.

Вказаним рішенням встановлено, що 08.10.1983 року ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду, завдану при виконанні службових обов`язків начальника слідчого відділу Старобешівського РВВС, оскільки він був травмований під час ДТП. Сума виплати регресу кожного місяця дорівнювала 30 % від розміру грошового забезпечення за останньою посадою, яку мав до цієї ДТП.

Положеннями статті 1208 ЦК України визначено, що за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

За приписами ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три календарних місяці роботи, зо передували ушкодженню здоров`я або втраті непрацездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.

Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Встановлено, що рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 29.07.2008 року з відповідачів ГУМВС України в Донецькій області, Старобешівського РВ ГУМВС України в Донецькій області солідарно на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду 16 463 грн.

Вказаним рішенням зобов`язано Старобешівський РВ ГУМВС України в Донецькій області нараховувати ОСОБА_1 розмір відшкодування майнової шкоди щомісяця по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної зарплати, встановленої Закон України «Про державний бюджет» на кожний рік.

Проте, судом встановлено, що з серпня 2014 року завдана шкода ОСОБА_1 не відшкодовується, оскільки фінансування діяльності Старобешівського РВ ГУМВС України в Донецькій області призупинено, як такого, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній для української влади території, відповідно до Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №595.

Відповідно до листа-відповіді МВС України №12/3-ЗП-564 від 26.10.2017 року, у разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов`язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно до Закону України «Про державний бюджет» здійснено нарахування завданої позивачу діями відповідачів матеріальної шкоди.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права судом першої інстанції застосовано правильно.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржниками в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Донецькій області та Головного управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: