Справа № 452/499/19 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/1817/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю:позивача ОСОБА_1 ,її представника - ОСОБА_4 ,

представника відповідача - Тимців Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірського управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ №3-к ОС §1 (розпорядження) від 04.01.2019 року про звільнення її з посади провідного інженера-гідротехніка Самбірського управління водного господарства, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оспорюваним наказом її звільнено із займаної посади відповідно до ст.7 КЗпП України та ст.25-1, в якому підставою звільнення вказано: лист Держводагенства України від 27.12.2018 року №8042/7/11-18 відповідно до листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 17.12.2018 року №35- 04/62743/18.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідно до посадової інструкції вона безпосередньо підпорядковується начальнику відділу водних ресурсів і не знаходиться у прямому підпорядкуванні свого чоловіка - ОСОБА_3 , який є начальником Самбірського управління водного господарства, а тому в даному випадку відсутній конфлікт інтересів.

Також вважає, що ні на посаду, яку займає її чоловік, ні на посаду, яку вона займає, не поширюється Закон України «Про запобігання корупції».

Крім того, звертає увагу, що у наказі про звільнення не вказано підстав, передбачених статтями 36, 38, 39, 40, 41 КЗпП України, з яких працівник може бути звільнений.

Позивач вважає, що відповідачем також було порушено порядок звільнення, оскільки всупереч вимогам ст.49-2 КЗпП України, її персонально не попереджали про наступне вивільнення за два місяці до звільнення.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що статтею 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема, порушення принципу рівності прав і можливостей залежно від статі, сімейного стану, сімейних обов`язків, а згідно зі статтею 5-1 цього Кодексу, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також у збереженні роботи.

Звертає увагу, що за приписами КЗпП України працівник може бути звільнений з підстав, передбачених статтями 36, 38, 39, 40, 41 цього Кодексу, виключно у випадках, коли існують законні підстави для його звільнення, та дотримано встановлений порядок звільнення з роботи.

Вважає, що відповідач безпідставно застосував для її звільнення положення ст.ст.7 та 25-1 КЗпП України, оскільки жодним наказом відповідача не передбачено обмеження щодо спільної роботи осіб, які є близькими родичами.

Апелянт наголошує, що між нею та її чоловіком немає прямого підпорядкування, а тому відсутній конфлікт інтересів.

Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі проаналізував положення Закону України «Про запобігання корупції» і не врахував, що цей Закон не можна застосовувати до спірних правовідносин.

Крім того, вважає, що відповідно до ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», керівник повинен був вжити інших способів врегулювання конфлікту інтересів, якщо такий виник, а не звільняти її з роботи.

Також звертає увагу на порушення відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України щодо попередження працівника про наступне звільнення.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги та пояснення протилежної сторони, яка покладається на правильне вирішення спору судом апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №64-к §1 від 15.10.2009 року позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу у Самбірське управління водного господарства на посаду інженера-гідротехніка І категорії, а в подальшому, на підставі наказу №4-к ОС §4 від 09.02.2015 року переведена на посаду провідного інженера-гідротехніка (а.с.10).

Чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 є начальником Самбірського управління водного господарства.

На виконання листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 17.12.2018 року №35-04/62743/18, Держводагенство України направило начальнику Самбірського управління водного господарства лист від 27.12.2018 року №8042/7/11-18 (а.с.20), в якому зобов`язало терміново вжити заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів у Самбірському управлінні водного господарства, з огляду на те, що у начальника названого управління вбачається наявність потенційного конфлікту інтересів, оскільки в управлінні працює його дружина.

Відповідно до названих вище листів, наказом №3-к ОС §1 (розпорядження) від 04.01.2019 року позивача ОСОБА_1 з 11.01.2019 року звільнено з посади провідного інженера-гідротехніка по ст.7 КЗпП України та ст.25-1 (а.с.5).

З наказом про звільнення позивач ознайомлена 04.01.2019 року, про що свідчить її підпис на наказі.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 3 «Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3, під «посадовими особами» слід розуміти працівників державних органів, інших юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі та/або консультативно-дорадчі функції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Також цією статтею визначено поняття «пряме підпорядкування».

Пряме підпорядкування - це відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням.

Частиною першою статті 27 цього Закону передбачено, що особи, зазначені у підпунктах «а», «в»-«з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, не можуть мати в прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Згідно з ч.4 ст.28 Закону, безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Частиною першою статті 29 цього Закону встановлено, що зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом: 1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; 2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; 3) обмеження доступу особи до певної інформації; 4) перегляду обсягу службових повноважень особи; 5) переведення особи на іншу посаду; 6) звільнення особи.

Відповідно до ч.2 ст.34 Закону, звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, в тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

Враховуючи наведені вище норми Закону й те, що чоловік позивача наділений, як керівник установи, в якій працює його дружина, організаційно-розпорядчими функціями (а.с.15), зокрема, повноваженнями з прийняття на роботу працівників управління, звільнення їх з роботи, застосування до них заохочень, дисциплінарних стягнень тощо, тому потенційний конфлікт інтересів, між ним, як керівником установи, та його дружиною, яка в ній також працює, має постійний характер, і в інший спосіб, ніж звільнення позивача з роботи, цього конфлікту не можна уникнути.

У зв`язку з цим, доводи позивача про те, що вона не підпорядковується безпосередньо своєму чоловіку, є безпідставними, оскільки начальник відділу, в якому працює позивач, здійснює лише безпосереднє керівництво роботою ввіреного йому відділу, однак, у нього немає таких повноважень, які має керівник названої установи.

Доводи позивача про те, що при звільненні було порушено вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо попередження працівника про наступне звільнення не менш, ніж за два місяці, є також безпідставними, оскільки відповідач не проводив змін в організації виробництва і праці та не змінював істотні умови праці, а лише виконував вимоги Закону України «Про запобігання корупції» в частині врегулювання конфлікту інтересів, який виник між позивачем та її чоловіком.

Крім того, Закон України «Про запобігання корупції» встановлює стислі строки для врегулювання конфлікту інтересів - протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів, а тому обов`язок власника (уповноваженого ним органу) щодо попередження працівника не пізніше, ніж за два місяці, в даному випадку не застосовуються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача з роботи та про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про запобігання корупції», однак, поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідач в оспорюваному наказі неправильно вказав причину звільнення, пославшись на ст.ст.7 та 25-1 КЗпП України, норми яких до наведеного випадку не застосовуються.

Пленум Верховного Суду України в постанові №9 від 06.11.1992 року (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» (п.18) роз`яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до частини третьої статті 235 ЦПК України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, з урахуванням встановлених і наведених вище обставин, за яких позивача звільнено з роботи, правильним формулюванням причини звільнення позивача із займаної посади відповідно до наказу №3-к ОС §1 (розпорядження) від 04.01.2019 року буде пункт 4 частини першої статті 41 КЗпП України - «перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи».

У зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції в цій частині вирішення спору норм матеріального закону, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 - лише в частині зміни формулювання причини звільнення, з наведених вище мотивів, в решті - підстав для задоволення позовних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити формулювання причини звільнення провідного інженера- гідротехніка Самбірського управління водного господарства ОСОБА_1 відповідно до наказу №3-к ОС §1 (розпорядження) від 04.01.2019 року із ст.ст.7, 25-1 КЗпП України на п.4 ч.1 ст.41 КЗпП України - перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні близької особи.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.