Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
25.10.2019 2/394/371/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони перебували у шлюбі з 11.11.2011 року по 27.05 2019 року.

27.05.2019 року шлюб було розірвано на підставі рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області.

У період перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: квартира 6 за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, 2009 року випуску.

Після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу зазначеного майна.

Оскільки майно було придбане нею та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Просила суд в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем смт Новоархангельськ Кіровоградської області право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 - вартістю 80000 грн.; на автомобіль марки Volkswagen моделі Passat року випуску - вартістю 80000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на мою користь 80 000 грн. грошову компенсацію, що становить Ѕ від вартості спільного майна подружжя.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивачка звернулась з позовом до відповідача до належного суду, який повинен вирішити спір за її позовними вимогами.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 11 листопада 2011 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області /а.с.9-11/.

27 травня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі заочного рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області /а.с.9-11/.

Зі світлокопії договору купівлі-продажу від 20.07.2013 року вбачається, що відповідач придбав у власність (став володільцем) квартири АДРЕСА_3 /а.с.12-16,17/.

Крім того, зі світлокопії договору купівлі-продажу транспортного засобу 3545/2018/979510 відповідач придбав у власність (став володільцем) автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, 2009 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 /а.с.1819,20/.

Зазначене вище майно було придбано сторонами в період перебування у шлюбних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В даній нормі законодавець закріпив презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Також суд відмічає, що у розумінні даної норми матеріального права, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (на квартиру та транспортний засіб) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України).

Ч. 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Можливо відзначити, що виникнення позову про поділ спільного майна подружжя вказує на те, що це результат ускладнення стосунків між ними.

Суд відмічає, що вимогу про поділ спільного майна може порушити будь-хто з подружжя.

В розумінні ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Згідно частин 1, 2 та 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Визначення ідеальних часток дружини та чоловіка у спільному майні (праві спільної сумісної власності ), це один із етапів у вирішенні майнової сфери подружнього конфлікту. Другий етап у вирішенні спору виділення (розподіл) в натурі майна (реальна частка).

В пунктах 19, 22, 23, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Пленум роз`яснив, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК). У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вмотивоване, суд приходить до наступного обґрунтованого та виваженого висновку, так на момент звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, сторони не перебувають у шлюбі (шлюб припинено на підставі рішення суду), сторони в добровільному порядку не дійшли добровільної згоди щодо поділу майна, що спонукало позивачку звернутись до суду з даним позовом з метою захисту її майнових прав щодо володіння, користування та розпорядження належним спільним сумісним майном. Крім того, суд відмічає, що позивачкою обрано захист прав та інтересів припинення сімейного правовідношення. Так з позову слідує, що позивачкою визначено вартість спільного майна подружжя та зазначено спосіб поділу спільного майна подружжя. Суд відмічає, що відповідач жодним чином не заперечував вартість вищезазначеного майна подружжя та способу його поділу, а навпаки заявлені до нього позовні вимоги визнав в повному обсязі, що саме по собі виказує на його свідоме волевиявлення та бажання у такий спосіб поділити спільно набуте майно в період спільного проживання з позивачкою.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись завдань та основних принципів сімейного законодавця суд, суворо дотримуючись вищеперелічених норм матеріального права, приходить до виваженого висновку про задоволення заявлених позовних вимог та поділу спільного майна сторін за заявленими вимогами.

Поділ майна відбувається в інтересах сторін та з урахування їх волевиявлення.

Разом з тим з відповідача на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 13, 27, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем смт Новоархангельськ Кіровоградської області право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 80000 грн.; на автомобіль марки Volkswagen моделі Passat, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 80000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80000 /вісімдесят тисяч/ грн. грошову компенсацію, що становить Ѕ від вартості спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 /сімсот шістдесят вісім/ грн. 40 коп.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 .

Рішення може бути оскаржено через Новоархангельський районний суд до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію даного рішення негайно після постановляння направити учасникам справи.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2019 року.

Суддя: