Дата документу 15.10.2019 Справа № 333/3610/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/3610/19 Головуючий у 1 інстанції: Михайлова А.В.
№ 22-ц/807/3196/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Бєлки В.Ю.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2019 року по цивільній справі за поданням державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної А.С., яке погоджене з начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шабала І.А., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2019 року у задоволенні подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної А.С., яке погоджене з начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шабала І.А., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі адвоката Петрова Г.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної А.С., яке погоджене з начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шабала І.А., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що Державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіна А.С. звернулася до суду із поданням, яке погоджене з начальником Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шабала І.А., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Заявлене подання обґрунтовано тим, що на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 54494453 по виконанню виконавчого листа № 333/4691/16-ц, виданого 04.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 42006,09 грн., виконавчого листа № 333/4691/16-ц, виданого 04.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 551,21 грн., виконавчого листа № 333/2816/17, виданого 23.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» боргу у сумі 94644,31 грн., виконавчого листа № 333/2816/17, виданого 23.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» боргу у сумі 1600 грн. Рішення суду не виконано, декларацію боржником не надано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, останнім не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно інформації з державного реєстру з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником ОСОБА_2 зареєстроване нерухоме майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є іпотекою. Оскільки боржником рішення суду на даний час не виконано, державний виконавець просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту виконання зобов`язань.

Боржник ОСОБА_2 при розгляді справи в суді першої інстанції подання державного виконавця не визнав, пояснив, що частково виплачує заборгованість боржникам, просив не обмежувати його обмежити у праві виїзду за межі України, оскільки характер його роботи пов`язаний із виїздом за кордон, що позбавить його можливості заробляти кошти для погашення заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 54494453 по виконанню виконавчого листа № 333/4691/16-ц, виданого 04.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 42006,09 грн., виконавчого листа № 333/4691/16-ц, виданого 04.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 551,21 грн., виконавчого листа № 333/2816/17, виданого 23.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» боргу у сумі 94644,31 грн., виконавчого листа № 333/2816/17, виданого 23.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» боргу у сумі 1600 грн.

Постановами від 18.05.2017 року, 22.05.2017 року, 05.02.2018 року державним виконавцем відкриті виконавчі провадження та об`єднані у зведене виконавче провадження за № 54494453.

Як слідує із доданих державним виконавцем до матеріалів подання документів, інформації щодо боржника ОСОБА_2 , як такого, що отримує пенсії, та осіб, які працюють за трудовим та цивільно-правовим договорами, про останнє місце роботи в Пенсійному фонді України не знайдено, що підтверджується інформацією Пенсійного фонду України від 17.05.2019 року №№ , НОМЕР_1 .

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби від 20.05.2019 року № № , на запит державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, ОСОБА_2 як платник податків на обліку в органах ДПС не перебуває, інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

При цьому, до матеріалів подання державним виконавцем долучено виклики ОСОБА_2 від 05.02.2017 року № 3556/10-16.3-34, від 17.05.2018 року за № 18807/10-16.3-34 які направлені боржнику на адресу, зазначену у виконавчому листі: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали подання не містять належних та допустимих доказів того, що державним виконавцем направлено вищевказані виклики, а боржником вони в свою чергу отримані чи здійснено вихід за адресою реєстрації місця проживання боржника.

Відповідно до повідомлення УДМС України в Запорізькій області від 03.04.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 12.03.2011 року, орган 2301 та серії НОМЕР_3 від 17.08.2017 року, орган 2301.

Згідно інформації з державного реєстру з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником ОСОБА_2 зареєстроване нерухоме майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є іпотекою. Але будь-яких актів про виїзд державного виконавця за місцем реєстрації боржника, актів про арешт майна боржника за місцем його реєстрації в рахунок погашення заборгованості до подання не додано.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

У поданні державний виконавець зазначив, що боржник не виконав судове рішення, не подав декларацію про доходи, не з`являється на виклики державного виконавця.

Такі обставини не підтверджені належними доказами.

Так, в справі міститься письмове пояснення боржника, адресоване виконавчій службі у якому він зобов`язувався сплачувати борг, що свідчить про те, що він спілкувався з державним виконавцем, також наявні викладки до державного виконавця але жодними доказами не підтверджено ані направлення їх боржникові ані отримання ним цих викликів.

Які дії свідчать про ухилення боржника від виконання своїх обов`язків з подання ДВС не вбачається.

Жодних відомостей про те, що боржник отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження, вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від сплати боргів за виконавчими документами не надано.

Отже, державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України та його тимчасового затримання.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що немає підстав для вжиття заходів обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що у боржника за кордоном є бізнес, з якого він отримує грошові кошти є припущенням, а у разі навіть якщо боржник справді отримує доходи з кордоном, то це є підставою для вжиття державним виконавцем заходів для встановлення наявності таких доходів та звернення стягнення на них, а не для обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

В.Ю. Бєлка