Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 554/13898/15-ц

провадження № 61-25729св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С.., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2016 року у складі головуючого-судді Турченко Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова Частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину автомобіля та гаража.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем з серпня 2004 року по грудень 2014 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 26 квітня 2010 року у них народилось двоє дітей син ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 . Під час спільного проживання ними були придбані у 2006 році металевий гараж та у 2013 році вантажний автомобіль марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Добровільної згоди щодо поділу зазначеного майна після припинення відносин сторонами не досягнуто.

Ураховуючи викладене позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем у період з серпня 2004 року по грудень 2014 року, визнати металевий гараж (некапітальний) в обслуговуючому кооперативі «Автогражаний колектив «Космос», що розташований по АДРЕСА_1 та вантажний автомобіль марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вантажного автомобіля марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та на Ѕ частину металевого гаража (некапітальний) в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Космос», що розташований по АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2016 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 06 лютого 2017 року, позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 з серпня 2004 року по серпень 2014 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Визнано вантажний автомобіль марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку вантажного автомобіля марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, які підтверджують факт проживання сторін з серпня 2004 року по грудень 2014 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому наявні підстави для задоволення позову в цій частині. Крім того, суд першої інстанції, встановивши що вантажний автомобіль марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 придбано в період спільного проживання сторін, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частках. Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання права власності на Ѕ частину металевого гаража місцевий суд виходив із того, що оскільки металевий гараж не є капітальною спорудою, тому за позивачем не можна визнати право власності на Ѕ його частину.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2016 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У травні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що він мав певні відносини з позивачем, однак вони ніколи не проживали однією сім`єю, не були пов`язані спільним побутом та не мали спільного бюджету. Крім того, визнаючи вантажний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності, суди не звернули уваги на те, що він був придбаний за особисті кошти відповідача, які ним було взято в борг у своєї сестри та батька. В той же час позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що вона приймала участь у придбанні цього автомобіля.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання металевого гаража об`єктом права спільної сумісної власності сторін та визнання за позивачем право власності на Ѕ частину вказаного гаража сторонами не оскаржується, тому Верховним Судом не переглядається.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких посилаючись на відповідність ухвалених у справі судових рішень нормам матеріального та процесуального права, та надуманість доводів скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 554/13898/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину автомобіля та гаража передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2004 року по серпень 2014 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

26 квітня 2010 року в них народилося два сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 2004 року по липень 2014 року підтверджується також обставинами, встановленими у рішенні Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2015 року, яке набрало законної сили 28 липня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, які відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доказуванню.

В період спільного проживання 06 червня 2013 року було придбано вантажний автомобіль марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Крім того, за змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

До членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Однак, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходили з наявності правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з серпня 2004 року по серпень 2014 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання вантажного автомобіля марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до частини першої статті 70 СК України об`єктом права спільної сумісної власності та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину зазначеного автомобіля, оскільки він придбаний в період спільного проживання сторін.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що він ніколи не проживав з позивачем однією сім`єю, не був пов`язаний спільним побутом та не мав спільного бюджету спростовуються матеріалами справи, зокрема рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, яким встановлено, що зазначені особи з 2004 року по липень 2014 року перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що вантажний автомобіль марки Mersedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 придбаний за його особисті кошти, взяті ним у борг на підставі договору позики, а тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що вказаний автомобіль придбано за його власні кошти, а договір позики укладено саме для придбання зазначеного автомобіля.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, тому не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам, які викладені у позовній заяві суди надали належну оцінку. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а також додаткове рішення першої інстанції залишене без змін апеляційним судом, Верховним Судом не переглядаються, оскільки сторонами не оскаржуються.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова В. М. Ігнатенко