ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/62/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/951/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Кантицька О.І.

та сторін представників: АТ Державний ощадний банк України - адвоката Данилевич А.Б.; ОСОБА_1 - адвокат Гуцалюк А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/62/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Державний ощадний банк України на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , третя особа ПП Ролікс Транс про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року АТ Державний ощадний Банк в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк, звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПП Ролікс Транс у якому після уточнення позовних вимог просили стягнути заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 08.02.2007 року в сумі 34619,58 доларів США, з яких: 29500 доларів США прострочена сума по основному боргу, 5119,58 доларів США прострочена заборгованість за відсотками, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотків в сумі 104716, 62грн.

В обґрунтування позову банк послався на те, що 08.02.2007року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк» укладено договір відновлювальної кредитної лінії №4, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 29500 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 12,5% річних з терміном повернення до 08.02.2012року. Однак відповідач скориставшись кредитними коштами, належним чином не виконує зобов`язання по сплаті кредитних платежів. На письмову вимогу про погашення виниклої заборгованості відповідач добровільно кошти не повертає, тому позивач просить стягнути в користь банку зазначену суму боргу та понесені судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , третя особа ПП Ролік Транс про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 08.02.2007 року відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ Державний ощадний банк України просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що у зв`язку із відсутністю добровільного виконання ОСОБА_1 письмового повідомлення вимоги про відкликання кредиту, з метою стягнення заборгованості, АТ Ощадбанк скористався своїм правом як заставодержателя і звернувся в господарський суд Тернопільської області із позовом до заставодавця ПП Ролікс Транс про стягнення заборгованості з відповідача шляхом реалізації заставного майна. Отже, це послужило для переривання строку позовної давності по даній справі.

В період з 29.02.2012 по 29.08.2014 на виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості, на підтвердження чого суду надано копії платіжних доручень, що згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривався із кожною частковою сплатою заборгованості та почався заново 29.08.2014 року.

Також наголосили на тому, що ОСОБА_1 визначив особу, котра, в разі невиконання ним умов кредитного договору вправі у будь-який час достроково, з метою недопущення звернення стягнення на власне майно, сплатити на користь АТ Ощадбанк кошти за нього, набуваючи при цьому право пред`явлення регресної вимоги до позичальника, якою у даному випадку був ОСОБА_2

Вважають, що ОСОБА_1 повною мірою володів інформацією щодо претензійно-позовної роботи, що велась позивачем стосовно звернення стягнення на заставне майно належне заставодавцю, а також щодо судових відносин банку та ПП Ролікс-Транс, що підтверджується чіткою та повною хронологією викладення обставин із додаванням копій всіх документів на їх підтвердження.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гуцалюк А.Р. подав відзив на апеляційну скаргу ПАТ Державний ощадний банк України у якому зазначив, що позивач стверджує, що вдруге позовна давність перервалась 13.04.2011, тобто, з набранням законної сили рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №8/6/5022-233/2011 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ПП «Ролікс-Транс» про звернення стягнення на предмет застави.

Проте, таке твердження апелянта є помилковим і суперечить ч. 2 ст. 264 ЦК України, так як строк позовної давності перервався в момент пред`явлення позову 15.02.2011 і з наступного дня розпочався знову. Тому кінцевим строком позовної давності є 15.02.2014 року, а банк звернувся до суду з позовом у грудні 2016 року.

Окрім того, не може погодитись з твердженнями апелянта, що ніби-то договором застави уповноважено ПП «Ролікс-Транс» діяти в інтересах боржника/позичальника, ОСОБА_1 .

У п.1.4.1 Кредитного договору АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 погодили, що забезпеченням за її кредитними зобов`язаннями буде виступати застава транспортних засобів, надана ПМП «Ролікс», шляхом укладення з ним договору застави транспортних засобів та договору майнової поруки.

Так, 08.02.2007 року між ПМП «Ролікс» та АТ «Ощадбанк» було укладено договір майнової поруки (надалі-Договір майнової поруки) та договір застави транспортних засобів № НОМЕР_1 від 09.02.2007 року (надалі - Договір застави).

Пунктом 3.3.1 договору майнової поруки від 08.02.2007 передбачено, що заставодавцю надавалося право достроково виконати зобов`язання, забезпечене предметом застави, таке ж право містилося і в п.3.2.1 договору застави транспортних засобів.

Згідно п.6.2. договору майнової поруки заставодавець має право у будь- який час до реалізації предмета застави, зупинити звернення стягнення на нього виконанням зобов`язання в повному обсязі. Аналогічне право ПП «Ролікс» також містилося і в п.6.2 Договору застави транспортних засобів.

Тобто, ПМП «Ролікс» вправі у будь-який час достроково, а також в разі порушення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , з метою недопущення звернення стягнення на власне майно, сплатити на користь АТ «Ощадбанк» кошти за відповідача, набуваючи при цьому право пред`явлення регресної вимоги до позичальника».

Також апелянт невірно застосував положення ст. 528 ЦК України, п.4 ст. 512 та правову позицію у справі №6-15цс15.

Апелянт упустив факт, що такі правовідносини виникають між боржником та іншою особою на підставі ст. 520 ЦК України, де зазначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст.521 ЦК України). Іншими словами, для заміни боржника у зобов`язанні потрібно укласти новий договір, до нового боржника переходять всі права та обов`язки первісного кредитора, і згоду на такий правочин повинен дати кредитор. При цьому обов`язок первісного кредитора припиняється з моменту укладення такого договору.

Не заслуговують на увагу також твердження апелянта про те, що відповідачем у справі не доведено внесення коштів в касу банку не ним, а іншою особою.

Так, письмовими доказами на підтвердження того, що кошти вносились не ОСОБА_1 а директором ПП «Ролікс-Транс» є: 1) лист від 02.09.2013 №19-02/398а, яким ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ПП «Ролікс-Транс» про те, що 07.11.2012 кредитним комітетом філії Тернопільським обласним управлінням AT «Ощадбанк» прийнято рішення про погодження добровільного погашення заборгованості за кредитними договорами, де заставодавцем виступає ПП «Ролікс-Транс», зокрема по кредитному договору відповідача згідно запропонованого графіку; 2) ухвала господарського суду Тернопільської області від 25.11.2013 №8/6/5022-233/2011 якою встановлено, що ПП «Ролікс Транс» частково погашало заборгованість по кредиту: «Приймаючи до уваги заяву боржника б/н від 11.11.2013., враховуючи його важке матеріальне становище, часткове погашення боргу, беручи до уваги часткову згоду стягувана та думку прокурора, а також, що строк пред`явлення наказу до виконання не сплив ...»; 3) ухвала господарського суду Тернопільської області від 26.11.2014 №8/6/5022-233/2011 якою встановлено, що ПП «Ролікс - Транс» частково погашало заборгованість по кредиту: «Приймаючи до уваги заяву боржника б/н від 12.11.2014., враховуючи його важке фінансове становище, часткове погашення боргу, беручи до уваги часткову згоду стягувача та думку прокурора, а також, що строк пред`явлення наказу до виконання не сплив ...».

При цьому у своїй заяві від 12.11.2014, зареєстровану 14.11.2014 боржник - ПП «Ролікс-Транс» зазначив, що з моменту винесення рішення і до 01.07.2014 боржником, тобто ПП «Ролікс-Транс» було сплачено 1742,00 дол. США.

31.07.2014 боржником було сплачено ще 50 дол. США. При цьому у квитанції було зазначено «Сплата боргу за кредит згідно договору №4 через ОСОБА_2 » який на той час був директором ПП «Ролікс-Транс».

29.08.2014 боржником було сплачено ще 50 дол. США.

Висновком експерта №1.1-87/18 Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.02.2018року та №1.1-338/18 від 18.12.2018 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у заявах на переказ готівки: від 29.02.2012 №6862757, від 30.03.2012 №7339217, від 23.11.2012 №11968491, від 26.12.2012 №12445059, від 31.01.2013 №12989795, від 28.02.201, №13512489, від 29.03.2013 №14059266, від 30.04.2013 №14630540, від 31.05.2013 №15161380, від 31.07.2013 №16266505, від 30.08.2013 №16843303, від 30.09.2013 №17396119, від 31.10.2013 №17951907, від 29.11.2013 №18519332, від 31.12.2013 №19164314, від 31.01.2014 №19700458, від 28.02.2014 №20257572, від 30.04.2014 №21471028, від 02.06.2014 №22100690, від 27.06.2014 №22662902, від 31.07.2014 №24030244, від 29.08.2014 №23336234 виконані не ОСОБА_1 Встановити ким виконано підпис на заяві від 27.06.2013 №15653567 не вдалось.

Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що кошти на виконання судового рішення вносились особисто ним і підпис на всіх квитанціях належить йому. Прізвище боржника на даних квитанціях зазначалось тому, що в касу банку вносилась ним готівка, а банк не міг приймати готівку від юридичної особи. У 2011 році він домовився із керівництвом банку про надання можливості заставодавцеві сплачувати заборгованість за позичальників з метою уникнення відчуження належного ПП «Ролікс-Транс» рухомого майна.

У судовому засіданні представник АТ Державний ощадний банк України адвокат Данилевич А.Б. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гуцалюк А.Р. апеляційну скаргу АТ Державний ощадний банк України не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що ВАТ «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07.06.2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 6 квітня 2011 року № 502 Про внесення змін до постанови КМУ від 25 лютого 2003 року № 261 перейменовано на ПАТ Державний ощадний банк України та ОСОБА_1 08.02.2007 року уклали договір відновлювальної кредитної лінії №4, згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 29 500 доларів США під 13% процентів річних, з остаточним терміном повернення кредиту до 08.02.2012р.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ПМП Ролікс (правонаступником якого є ПП Ролікс-Транс) укладено договір майнової поруки №1 від 08.02.2007 року, відповідно до якого майновий поручитель боржника з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору відновлювальної кредитної лінії, передає в заставу рухоме майно, а заставодавець приймає у заставу в порядку на умовах визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності; договір застави транспортних засобів від 09.02.2007 року, відповідно до умов якого передано в заставу рухоме майно, а саме: н/причіпи бортові E KRONE SDP 24, 1994 року випуску, E ZASLAW D651, 1997 року випуску, E WIELTON PTS 34, 1997 року випуску, які належать заставодавцю на праві власності.

Кредитором повністю виконано зобов`язання перед відповідачем, який одержав кредит у розмірі 29 500 доларів США.

За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначених в цьому договорі (п.1.5. кредитного договору).

Порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом сторони визначили у п.1.5.1. договору. Сплата процентів, нарахованих банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється у валюті кредиту до 30 числа кожного місяця, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Остання сплата процентів за користування кредитом здійснюється не пізніше 08 лютого 2012 року (пп.1.5.1.3. п.1.5.1. кредитного договору).

За п.1.6. кредитного договору, погашення кредиту здійснюється в кінці терміну не пізніше 08.02.2012 року, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.

Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору відповідач зобов`язався точно в строки, обумовлені договором повернути кредит в сумі 29500 дол США та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання по договору.

Пунктом 6.6. кредитного договору сторони погодили збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Пункт 3 статті 611 ЦКУ вказує на те, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом,зокрема сплати неустойки.

Оскільки ОСОБА_1 не виконував умови договору, то 26 липня 2010 року банк надіслав йому письмове повідомлення вимогу №19-03/1556 про усунення порушень, згідно якого просив погасити прострочену заборгованість в сумі 3784,51 дол США (прострочену суму відсотків) до 15.08.2010 року.

05 січня 2011 року банк направляє відповідачу ще одну вимогу повідомлення за № 06-13/40 про усунення порушень в якому вимагав погасити заборгованість в повному обсязі в сумі 5717,77 дол США (прострочена сума відсотків) та 29500 дол США (поточна сума заборгованості по кредиту), змінивши кінцевий строк повернення кредиту з 08.02.2012р. на 21.01.2011 року.

09.06.2016року АТ «Ощадбанк» надіслав Найдух П.М. вимогу №19-02/461/2064 про погашення виниклої заборгованості в сумі 29500 дол США тіла кредиту, відсотків 8119,42 дол США та пені 19476,70 дол США, зобов`язавши його погасити заборгованість у 30-денний строк з моменту отримання претензії. Докази про отримання даної претензії ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно розрахунку заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 08.02.2007 року сума заборгованості станом на 29.05.2018 року становить 34619,58 доларів США, з яких: 29500 доларів США прострочена сума по основному боргу, 5119,58 доларів США прострочена заборгованість за відсотками, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотків в сумі 104716, 62грн.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.04.2011року у справі №8/6/5022-233/2011 за позовом ПАТ Державний ощадний банк України" до ПП «Ролікс Транс» про звернення стягнення на предмет застави вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 08.02.2007 року в сумі 36 194,87 дол США, що в гривневому еквіваленті становить 287278,72 грн, звернути стягнення на заставлене згідно договору застави транспортних засобів від 09.02.2007року, який зареєстровано в реєстрі за №1314 та належне на праві власності ПП «Ролікс Транс» рухоме майно: н/причіпи бортові E KRONE SDP 24, E ZASLAW D651, E WIELTON PTS 34 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України».

25.11.2013 року ухвалою господарського суду Тернопільської області відстрочено виконання рішення суду до 25.05.2014 року.

26.11.2014 року ухвалою господарського суду Тернопільської області відстрочено виконання рішення суду до 26.05.2015 року.

04.11.2014року ПП «Ролікс Транс» повторно звернулося до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду до 2017року,

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В апеляційній інстанції представник апелянта не заперечувала факт, що з надіслання повідомлення-вимоги ОСОБА_1 05.01.2011 року і до подачі позовної заяви в суд у грудні 2016 року банк не вчиняв жодних дій щодо захисту їх прав. Однак, вважає, що строк позовної давності перервано сплатою ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору платіжними документами з 2012 по 2014 роки, а саме квитанцією №24030244 від 29.08.2014 року про сплату 50 доларів США згідно договору відновлювальної кредитної лінії №4 від 08.02.2007 року.

Як вбачається із матеріалів справи ці твердження апелянта не знайшли підтвердження і спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до висновку експерта №1.1-338/18 Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.12.2018року, підписи від імені ОСОБА_1 у заявах на переказ готівки: від 26.12.2012року №12445059, від 28.02.2013року №13512489, від 30.04.2013року №14630540, від 29.11.2013року №18519332, від 31.01.2014року №19700458, від 28.02.2014 року №20257572, від 02.06.2014року (від 31.05.2014року) №2210690 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Встановити ким, ОСОБА_2 або іншою особою виконані підписи від імені ОСОБА_1 в заявах на переказ готівки: від 26.12.2012 року №12445059, від 28.02.2013 року №13512489, від 30.04.2013 року №14630540, від 29.11.2013 року №18519332, від 31.01.2014 року №19700458, від 28.02.2014 року №20257572, від 02.06.2014 року від 31.05.2014року) №2210690 не видалося можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку експерта. Підписи від імені ОСОБА_1 у заявах на переказ готівки: від 31.01.2013 року №12989795 та від 31.12.2013 року №19164314 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Встановити ким, ОСОБА_2 або іншою особою виконані підписи від імені ОСОБА_1 в заявах на переказ готівки: від 31.01.2013 року №12989795 та від 31.12.2013 року №19164314 не видалося можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку експерта.

Згідно висновку експерта № 1.1-87/18 від 20.02.2018 року, встановити ким виконані підписи від імені ОСОБА_1 на квитанціях від 26.12.2012 року №12445059, від 31.01.2013 року №12989795, від 28.02.2013 року №13512489, від 30.04.2013року №14630540, від 27.06.2013 року №15653567, від 29.11.2013 року №18519332, від 31.12.2013 року №19164314, від 31.01.2014 року №19700458, від 28.02.2014 року №20257572, від 02.06.2014 року №2210690: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 чи іншою особою не видалось можливим із-за відсутності сукупності ознак, необхідних для вирішення питання про наявність чи відсутність тотожності.

Таким чином кошти, що потрапляли на рахунок банку протягом 2012 -2014 років сплачувались ПП «Ролікс-Транс» (правонаступником якого є ПМП Ролікс) на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 13.04.2011року, а не відповідачем у справі.

У постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13- ц зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Отже, після рішення господарського суду Тернопільської області від 13.04.2011 року, яким стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_2 як директора ПП «Ролікс-Транс» на вчинення дій щодо виконання зобов`язання на погашення кредиту, чим спростовано твердження апелянта про те, що ПП «Ролікс-Транс» як застоводавець мав право сплачувати кошти без згоди боржника з метою недопущення звернення стягнення на власне майно і внаслідок такої сплати відбулось переривання перебігу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що судом ухвалено рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно та в сукупності всі докази по справі, вірно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог банку.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що перебіг строку позовної давності переривався у зв`язку із частковим погашенням заборгованості за кредитним договором та почався заново 29.08.2014 року, оскільки спростовуються вищезгаданими доказами та умовами п. 6.6 кредитного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням зазначеного, інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 30 серпня 2019 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року підлягає поновленню.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М.Храпак