Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 219/2084/14-ц

провадження № 61-13417св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Новосьолової Г. Г., Мальованого Ю. М., Новосядлої В. М., від 05 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «ПУМБ» мотивована тим, що 25 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (далі - ЗАТ «Донгорбанк»), правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № АВ-59, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 70 000 гривень зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами за строковою заборгованістю та 25% річних за користування кредитом за простроченою заборгованістю, з кінцевим строком повернення 24 квітня 2012 року. Оскільки відповідач належним чином не виконувала зобов`язання, виникла заборгованість станом на 03 квітня 2014 року в розмірі 127 437,18 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 66 649,87 грн, заборгованості за відсотками - 30 787,31 грн.

Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 437, 18 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того за висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи від 07 березня 2015 року № 28 підписи та цифрові записи в кредитному договорі виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Оскільки експерт у своєму висновку вказав, що вирішити питання чи виконано ОСОБА_1 , чи іншою особою підпис під текстом заяви на адресу керівника ПАТ «ПУМБ» від 25 квітня 2008 року не представляється можливим за відсутності самої заяви, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що відповідач уклала та підписала кредитний договір.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2015 року скасовано.

Позов ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року АВ-59 станом на 03 квітня 2014 року у сумі 127 437,18 грн, з яких: 66 649,87 грн - заборгованість за кредитом, 60 787,31 грн - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» понесені виплати по сплаті судового збору у сумі 2 676, 18 грн та витрати на проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи у сумі 900, 48 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки експерта у даній цивільній справі не є обов`язковими для прийняття рішення, оскільки факт укладення кредитного договору відповідачем, часткове погашення заборгованості за кредитним договором підтверджувався належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи та достовірно підтверджують обставини як окремо, так і у сукупності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційної скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є несправедливим, оскільки ухвалено з порушеннями норм процесуального права, а саме: порушено строки подачі апеляційної скарги, неналежне сповіщення відповідача та представника відповідача про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанцій, порушено її право на ознайомлення з матеріалами експертизи. Крім того, вказує, що оплату за кредитним договором вона не здійснювала, а платежі надходили від її сусіда ОСОБА_3 , однак суд не надав правову оцінку її запереченням, не перевірив доказами твердження, що платіж на суму 375,94 грн вона не вносила. Вказувала, що якщо не брати до уваги висновок експертизи, який підтвердив, що вона не підписувала кредитний договір, строк позовної давності щодо пред`явлення банком до неї вимог вийшов.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 квітня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № АВ-59, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 70 000 грн, для придбання транспортного засобу Subary Impreza з кінцевим строком повернення кредиту 24 квітня 2012 року.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом за строковою заборгованістю у розмірі 20% річних та відсотків за користування кредитом за простроченою заборгованістю у розмірі 25% річних.

Відповідно до пункту 3.4.1 кредитного договору відповідач зобов`язана здійснювати повернення кредиту згідно графіку.

Пунктом 3.4.2. передбачено обов`язок позичальника сплачувати банку відсотки за користування кредитом, які нараховані у порядку, передбаченому пунктом 3.3.5 кредитного договору, до 20 числа (включно) місяця, слідуючого за місяцем нарахування відсотків, а також відсотки за користування кредитом внаслідок порушення строків повернення кредиту, зазначених у пункті 2.1. даного договору.

Згідно графіку повернення кредиту відповідач щомісячно зобов`язана сплачувати 1 458,34 грн.

25 квітня 2008 року відповідно до заявки на видачу готівки №130, банк видав ОСОБА_1 70 000 грн.

Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором станом на 03 квітня 2014 року за ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 66 649,87 грн, заборгованість за відсотками у сумі 60 787, 31 грн.

З висновку судової почеркознавчої експертизи від 07 березня 2015 року встановлено, що підписи та цифрові записи в кредитному договорі від 25 квітня 2008 року №АВ-59 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Вирішити питання чи виконано ОСОБА_1 чи іншою особою рукописні позначення у тексті в заяві на адресу керівника ПАТ «ПУМБ» від 25 квітня 2008 року та підпис під текстом в заяві - не представляється можливим, з причин відсутності документа - заяви на адресу керівника ПАТ «ПУМБ» від 24 квітня 2008 року.

З висновку додаткової судової почеркознавчої експертизи від 07 листопада 2016 року встановлено, що питання: «Чи виконаний ОСОБА_1 , чи іншою особою підпис у заяві на видачу готівки від 25 квітня 2008 року №130?», експертом не вирішувалось тому, що на дослідження надано лише три вільних зразка підпису ОСОБА_1 , в яких неможливо визначити природу походження ознак, їх стійкість та суттєвість, також надані експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 мають розбіжність за транскрипцією з вільними зразками підпису вказаної особи. Для проведення об`єктивного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису ОСОБА_1 співвставні за часом виконання та за кількістю; питання: «Чи виконанні ОСОБА_1 , чи іншою особою підписи в кредитному договорі від 25 квітня 2008 року № АВ-59?», експертом не вирішувалось тому, що на дослідження надано лише три вільних зразка підпису ОСОБА_1 , в яких неможливо визначити природу походження ознак, їх стійкість та суттєвість, також надані експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , які відрізняються за транскрипцією від вільних зразків підпису вказаної особи. Для проведення об`єктивного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису ОСОБА_1 співвставні за часом виконання та за кількістю; питання: «Чи виконаний ОСОБА_1 , чи іншою особою підпис під додатком № 2 до кредитного договору від 25 квітня 2008 року № АВ-59?», експертом не вирішувалось тому, що на дослідження надано лише три вільних зразка підпису ОСОБА_1 , в яких неможливо визначити природу походження ознак, їх стійкість та суттєвість, також надані експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , які відрізняються за транскрипцією від вільних зразків підпису вказаної особи. Для проведення об`єктивного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису ОСОБА_1 , співвставні за часом виконання та за кількістю; підписи: в кредитному договорі від 25 квітня 2008 року № АВ 59 на 4 сторінці в графах: «С информацией об условиях кредитования в письменной форме перед заключением настоящего договора ознакомлен», «Оригинал данного договора в одном экземпляре мною получен», « Заемщик » та «дата», в заяві на видачу готівки від 25 квітня 2008 року №130 в графі «Підпис отримувача», у додатку № 2 до кредитного договору від 25 квітня 2008 року № АВ 59 в графі «ЗАЕМЩИК» ймовірно виконані однією особою. Виявити більшу кількість ідентифікаційних ознак необхідних для категоричного висновку не вдалося через малий обсяг графічної інформації, який міститься в підписах, обумовлений їх стислістю і простотою будови; вирішити питання: «Чи виконані підписи у документах: заяві на видачу готівки від 25 квітня 2008 року № 130, кредитному договорі від 25 квітня 2008 року № АВ59, додатку № 2 до кредитного договору від 25 квітня 2008 року № АВ59 навмисно зміненим почерком?», не виявилось можливим, тому що для встановлення факту навмисної зміни спірних підписів (автопідлог) необхідно провести порівняння спірних підписів із зразками підпису особи, від імені якої вони виконані. З огляду на те, що надані на експертизу експериментальні зразки підписів ОСОБА_1 мають розбіжність за транскрипцією з вільними зразками підпису вказаної особи, та кількість вільних зразків недостатня, тому провести ідентифікаційне дослідження не виявилось можливим.

У судовому засіданні судом апеляційної інстанції оглянуто матеріали кредитної справи, до якої долучено наступні документи:

копія паспорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 20 травня 1998 року Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (серія НОМЕР_1 ) та ідентифікаційний код;

копія паспорту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 13 травня 1997 року Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (серія НОМЕР_2 ) та ідентифікаційний код.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що з 03 серпня 2005 року вона працювала у фізичної особи-підприємця Аракелян на підставі договору від 03 серпня 2005 року № 56, зареєстрованого у Артемівському міському центрі зайнятості, що посвідчена печаткою установи;

Згідно довідки, виданої для отримання кредиту в ЗАТ «Донгорбанк», ОСОБА_1 працювала у фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_7 на посаді продавця меблів та отримувала щомісячно заробітну плату у сумі 4 750 грн.

17 серпня 2009 року ОСОБА_1 звільнена з посади у ФОП ОСОБА_7 у зв`язку зі скороченням штату.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Subary Impreza, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 у ВРЕР м. Артемівська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.

Зазначений транспортний засіб Subary Impreza, 2002 року випуску, придбаний ОСОБА_3 на біржі, про що свідчить копія біржового договору, реєстраційний від 24 квітня 2008 року № 18562 м. Донецьк, зі змісту якого встановлено, що продавцем даного автомобіля був ОСОБА_9 .

Зі змісту гарантійного листа, направленого ЗАТ «Донгорбанк» від 24 квітня 2008 року ОСОБА_9 встановлено, що банк повідомляє про позитивне рішення надати кредит у сумі 70 000 гривень ОСОБА_1 для здійснення купівлі автомобіля Subary Impreza.

З витягу, сформованого з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, встановлено наявність записів про обтяження рухомого майна транспортного засобу Subary Impreza, чорного кольору, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до договору застави від 25 квітня 2008 року, обтяжувач ЗАТ «Донгорбанк», боржник ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № АВ-59, розмір основного зобов`язання 70 000 гривень.

25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Страхова компанія «Універсальний» укладено договір № 32-31/50/3А добровільного страхування наземного транспорту Subary Impreza, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно квитанції від 25 квітня 2008 року № 423805 ОСОБА_3 через ЗАТ «Донгорбанк» на користь ВАТ «Страхова компанія «Універсальна» сплатив 6 545 грн за добровільне страхування наземного транспорту.

12 серпня 2009 року працівниками ПАТ «ПУМБ» складено довідку перевірки транспортного засобу, який знаходиться у заставі, зі змісту якої встановлено, що представником банку Волошиним Е. В. та представником заставодавця ОСОБА_1 проведена перевірка стану та умов зберігання майна, належного ОСОБА_3 , яке знаходиться в заставі згідно договору від 25 квітня 2008 року № АВ-59, якою встановлено, що транспортний засіб Subary Impreza, чорного кольору, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , залогова вартість якого становить 126 655 грн, знаходиться за адресою місця стоянки автомобіля: м. Артемівськ, вул. П. Лумумби, 109-стоянка, на час огляду автомобіль знаходиться у задовільному стані.

У 2010 році банк неодноразово направляв ОСОБА_1 вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором за місцем її проживання, що підтверджується письмовими вимогами та рекомендованими повідомленнями про їх вручення ОСОБА_1 (а.с.42-44, 46-49, 51-57, 92-95 Т.2).

27 квітня 2010 року ОСОБА_3 на адресу банка подана заява про згоду розпочати реалізацію заставного майна транспортного засобу Subary Impreza у добровільному порядку за ціною 14 000 доларів США для погашення заборгованості по кредиту від 25 квітня 2008 року № АВ-59, отриманого в ПАТ «Донгорбанк».

27 вересня 2010 року ОСОБА_3 направив на адресу банку заяву, в якій повідомив, що заставний автомобіль перебуває в м. Одесі і він зобов`язується надати його для огляду.

У телефонному режимі представники банку з питань погашення простроченої заборгованості за кредитним договором зв`язувалися за допомогою дзвінків з відповідачем, особистих зустрічей з власником предмету застави, внаслідок яких відбувалось часткове погашення заборгованості: 30 вересня 2008 року - 8 000 грн, 20 січня 2009 року - 5 000 грн, 26 листопада 2009 року - 2 000 грн, 02 лютого 2010 року - 500 грн, 02 березня 2010 року - 500 грн, 08 квітня 2010 року - 500 грн.

Судом апеляційної інстанції з особистих пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні встановлено, що відповідачу дійсно телефонували працівники баку з приводу погашення кредиту, однак вона надавала пояснення, що договір не укладала. Пояснень з приводу того, яким чином у матеріалах кредитної справи опинилися копії її паспорта та ідентифікаційного коду, ОСОБА_1 не надала.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України (дала - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відповідно до вимог частини другої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частин першої-другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на вказані положення цього Кодексу кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей.

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони у справі. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд апеляційної інстанції встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доказам на підтвердження укладання кредитного договору та часткового виконання його умов відповідачем, дійшов правильного висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ПУМБ», залишив поза увагою той факт, що висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до частини 5 статті 147, частини 3 статті 212 ЦПК України, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність факту існування між сторонами кредитних правовідносин.

Твердження ОСОБА_1 , що вона не сплачувала кошти на погашення кредиту, спростовуються матеріалами справи та її особистими поясненнями, наданими суду апеляційної інстанції, в яких вона не заперечувала, що їй телефонували з приводу сплати кредиту, отриманого на придбання автомобіля, тобто вона була проінформована про його існування, однак жодних дій захисту свого порушеного права не вчиняла. Крім того, доводи заявника, що власник автомобіля ОСОБА_3 , на придбання якого у ВАТ «Донгорбанк» отримано кредитні кошти, самостійно, без її відома здійснював погашення кредиту, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо вимог про стягнення суми боргу за договором кредиту від 25 квітня 2008 року № АВ-59, укладеного між ВАТ «Долгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», Верховний Суд зазначає наступне.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ», суд апеляційної інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 не погашала заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на те, що банк не надав доказів сплати нею відсотків у березні 2012 році та вказувала, що строк дії оспорюваного договору закінчився у квітні 2012 року.

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 24 квітня 2012 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів після 24 квітня 2012 року (сплив строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, що не були враховані судом апеляційної інстанції під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Однак з такою вимогою позивач до суду не звертався.

Оскільки з наданого стороною позивача розрахунку встановлено, що сума простроченої заборгованості за відсотками утворилась за період з 01 липня 2010 року по 22 квітня 2012 року в розмірі 6 058,61 грн (том № 1 а.с.5), то вимога в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 процентів після спливу кредитування (24 квітня 2012 року), тобто з 25 квітня 2012 року не підлягає задоволенню.

Щодо доводів заявника про сплив строку позовної давності та застосування положень статті 267 ЦК України, Верховний Суд зазначає наступне.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц ( провадження № 14-96цс18).

Відповідач у справі до суду першої інстанції із заявами про застосування наслідків спливу строку позовної давності не зверталася, що підтверджується матеріалами справи, тому підстави для застосування положення статті 267 ЦК України відсутні.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що її право порушено судом апеляційної інстанції, оскільки їй не надано можливість ознайомитися з матеріалами експертизи, її та її представника не повідомлено про дату судового засідання, спростовується матеріалами справи, з яких встановлено, що із заявою про ознайомлення сторона відповідача не зверталася, про дату судового засідання вона та її представник повідомлені належним чином (том 2, а.с.196-197).

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що в справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення апеляційного суду, яким задоволено позов ПАТ «ПУМБ» підлягає зміні в частині нарахування процентів.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Згідно частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 02 лютого 2017 року було зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року підлягає поновленню у незміненій частині.

Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за процентами за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за процентами за кредитним договором у розмірі 6 058,61 грн.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 січня 2017 року в незміненій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк