Номер провадження: 22-ц/813/7638/19
Номер справи місцевого суду: 522/5185/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/5185/19

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт фінанс групп», 2) державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христина Богданівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт фінанс групп», державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай ОСОБА_2 Богданівни про визнання дій протиправними, скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Осипенка Вадима Юрійовичана ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Науменка А.В. 17 липня 2019 року, про відмову в забезпеченні позову,

встановив:

У березні 2019 р. представник ОСОБА_1 - адвокат Головко Д.В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати протиправним дії ТОВ «Стандарт фінанс групп», державного реєстратора Дунай Х.Б.; 2) скасувати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42031767 від 12.07.2018 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що реєстраційні дії державного реєстратора та дії ТОВ «Стандарт фінанс групп» є протиправними, зокрема, такими, що вчинені всупереч пункту 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з невідповідністю вимогам Закону України «Про іпотеку» (а. с. 2 - 8 зворотна сторона).

Одночасно з позовом представник позивача - адвокат Головко Д.В. надав до суду заяву про забезпечення позову до розгляду справи по суті, в якій просить суд накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею - 94,0 кв. м., загальною площею - 160,7 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Наведена заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що незаконними, як на думку позивача, діями державного реєстратора Дунай ОСОБА_3 .Б. спірну квартиру було перереєстровано на ТОВ «Стандарт фінанс групп», а отже існує імовірність, що у випадку задоволення вимог вищевказаного позову з боку відповідачів повторно будуть здійснюватися дії спрямовані на перереєстрацію вказаної квартири, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а. с. 11 - 15).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 р. у задоволенні вищенаведеної заяви про забезпечення позову було відмовлено (а. с. 27 - 29).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В.Ю. просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 р.про відмову в забезпеченні позову. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог вказаної заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, пов`язані з предметом спору і є необхідними для захисту прав позивача. Вказує на те, що даний вид забезпечення позову не пов`язаний з будь-якими додатковими витратами для відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Стандарт фінанс групп» - адвокат Іскра С.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржувану ухвалу просить залишити без змін. Посилається на хибність доводів апеляційної скарги. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність вказаної заяви про забезпечення позову вимогам ст. ст. 151, 154 ЦПК. Отже, на думку представника ТОВ «Стандарт фінанс групп» - адвоката Іскри С.Л. доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції встановлено невідповідність вказаної заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК не відповідають дійсності.

У судовому засіданні представник ТОВ «Стандарт фінанс групп» - адвокат Іскра С.Л. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржувану ухвалу просила залишити без змін за вказаних у відзиві на апеляційну скаргу доводів.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Від представника ОСОБА_1 адвоката Осипенка В.Ю. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо забезпечення позову, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що застосування зустрічного забезпечення в даному випадку є не правом суду, а його обов`язком. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не запропоновано зустрічне забезпечення позову (а. с. 26 27).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову не відповідає зазначеним вимогам.

В позовній заяві позивач заявляє вимогу про скасування державної реєстрації нерухомого майна, яка має наслідком виникнення права власності на вказане нерухоме майно за ТОВ «Стандарт фінанс групп». До вказаної реєстрації наведене нерухоме майно належало ОСОБА_1 .. В позові апелянт просить визнати протиправними дії ТОВ «Стандарт фінанс групп» та державного реєстратора Дунай ОСОБА_3 .Б., вказуючи на незаконність дій відповідачів, за наслідком яких ТОВ «Стандарт фінанс групп» отримало у власність належну ОСОБА_1 квартиру.

З огляду на вищенаведене вбачається, що штучно створені умови з позбавлення позивача права власності на спірну квартиру, шляхом реєстрації права власності на неї за ТОВ «Стандарт фінанс групп», не можуть бути підставою для застосування положень, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, щодо обов`язковості зустрічного забезпечення.

Позивач у позові вказала своє зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 . Доказів відсутності у позивача зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України матеріали справи не містять.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, в чому саме полягає обов`язковість зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 6 конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні вищеказаної заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про відповідність вказаної заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК. Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову саме через те, що позивачем не запропоновано зустрічне забезпечення позову, не перевіривши наявність обов`язкових підстав для цього.

З урахуванням вищенаведеного вказана апеляційна скарга, як і заява про забезпечення позову подана представником позивача - адвокатом Головко Д.В., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Осипенка Вадима Юрійовича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року про відмову в забезпеченні позову - скасувати. Постановити нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Головко Дмитра Вікторовича про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею - 160,7 кв. м., житловою площею - 94,0 кв. м..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе