Єдиний унікальний номер 725/3875/14-ц
Номер провадження 2/725/1036/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

та представника третьої особи Кривич М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 27.02.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у сумі 59 000,00 доларів США, який зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 27.02.2018 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання вище вказаного зобов`язання, 27.02.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №48536, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, 08.12.2011року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 та актом прийому передачі документації.

Вказував на те, що в порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї станом на 24.06.2014 року перед кредитором виникла заборгованість у розмірі 81 654,99 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.06.2014 року є еквівалентом 969 920,18 грн.

У відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» 28.04.2014 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням, що у випадку невиконання вимоги позивач буде вживати заходи з метою звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, така вимога банку залишилась позивачем поза увагою.

Вважає, що у зв`язку з наведеним позивач набув права задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому посилаючись на норми матеріального права, зокрема ст. 37 Закону України «Про іпотеку», просив в рахунок погашення вище вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно трикімнатну квартиру під АДРЕСА_2 , шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на вище вказане нерухоме майно, виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 , дані про яких внесенні до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи, зобов`язати відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру під АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 : АДРЕСА_6 : АДРЕСА_7 (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей, дублікати ключів), документи, що характеризують об`єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.10.2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №0 від 27.02.2007 року в розмірі 81654,99 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 24.06.2014 року складає 969920,18 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 3654 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.01.2019 року право власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2019 року на вказану вище квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 (а/с 241 Том 1).

В подальшому, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.11.2018 року вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, при цьому судом було встановлено поважність причин неявки відповідача в судові засідання, а також необхідність встановлення всіх об`єктивних обставин справи з урахуванням позиції відповідача, яка фактично внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки була позбавлена права власності на нерухоме майно, при цьому нормами як національного законодавства (ст. 41 Конституції України) так і міжнародного права (зокрема ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, заборону позбавлення власності інакше як у загально суспільних інтересах та на умовах, передбачених законом.

В ході судового розгляду даного спору судом витребувано з інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2 , залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 , яка набула у власність спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2019 року, а також Службу у справах дітей Чернівецької міської ради, оскільки станом на момент повторного судового розгляду даного спору після скасування заочного рішення у спірній квартирі зареєстровані неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, вказуючи на те, що у відповідача наявна заборгованість перед банком за невиконання основного зобов`язання та банк набув права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, в її інтересах діяв представник, який позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що банком обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому задоволення вимог іпотекодержателя у такий спосіб за рішенням суду не узгоджується з вимогами закону. Крім того, вважає, що в даному випадку відсутній предмет спору, оскільки згідно актуальних даних щодо спірного об`єкту нерухомості, квартира АДРЕСА_2 відчужена банком на корись третьої особи та її власником на даний час є ОСОБА_3

Слід зазначити, що питання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору було предметом розгляду судом за клопотанням представника відповідача та ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.07.2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору відмовлено, при цьому суд прийшов до висновку, що позивачем не втрачено інтерес до предмету позову, у зв`язку з чим судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що сторони врегулювали спірні питання з предмету позову на час розгляду справи судом.

Третя особа та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити, вказуючи на те, що на момент ухвалення заочного рішення в 2014 році існувала судова практика щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя за рішенням суду, а правова позиція щодо виключно позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб сформувалась Верховним судом значно пізніше, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки погіршує права теперішнього власника спірного об`єкту нерухомості як добросовісного набувача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі та при винесені рішення врахувати інтереси дітей.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та її представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 27 лютого 2007 року між відповідачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого отримала кредит у сумі 59 000,00 дол. США, який зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 27.02.2018 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом (а/с 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором між відповідачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна №48536, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 а/с АДРЕСА_8 Том 1).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 08.12.2011 Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 та актом прийому передачі документації (а/с 29 Том 1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 24.06.2014 рок складає 81654,99 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 969920,18 грн. та складається з наступного: тіло кредиту 50954,08 дол. США, що в еквіваленті складає 605246,42 грн., відсотки 30700,91 дол. США, що становить 364673,76 грн., з них прострочена заборгованість по тілу кредиту становить 31287,44 дол. США (371640,72 грн.). Наведене підтверджується відповідною довідкою від 24.06.2014 року (а/с 21 Том 1).

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого.

Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог п. 4.3 договору іпотеки у випадках порушення іпотекодавцем зобов`язань за договором іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що 28.04.2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про порушення основного зобов`язання та попередження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (а/с 31 Том 1).

Відповідно до ст. 35 Закону України, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З системного аналізу положень ст.ст.36-39 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання як в судовому так і в позасудовому порядку.

У відповідності до вимог п. 5.1 розділу 5 укладеного між сторонами договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» (а/с 23 Том 1).

За змістом п. 5.3 розділу 5 вказаного договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Таким чином, укладеним між сторонами договором іпотеки було передбачено передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя у разі порушення основного зобов`язання або в інших випадках відповідно до законодавства як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому таке звернення стягнення не може відбуватись за рішенням суду.

Вказані умови договору діяли на момент звернення іпотеко держателя до суду з даним позовом та відповідно на час ухвалення судом заочного рішення, яке скасоване ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.11.2018 року за заявою відповідача про його перегляд.

Крім того, Велика Палата Верховного суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц сформувала наступну правову позицію, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Таким чином, позивач вибрав позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність іпотекодавця на підставі рішення не можуть бути задоволеними.

На підставі вище викладеного та керуючись 328, 335, 392, 512, 514, 526, 530, 546, 589, 590, ЦК України, ст.ст. 33, 35-40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 шляхом передачі її у власність іпотекодержтелю, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 25 жовтня 2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна