Справа № 357/7139/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку і відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 10.10.2017 року її було прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_2 продавцем-консультантом магазину «Київстар», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 59. Приймав її на роботу ОСОБА_3 , який представився директором магазину. Позивач зазначає, що з довідки, отриманої в ПФУ вона дізналася, що її офіційне працевлаштування відбулося з лютого 2018 року. Під час перебування в офіційних трудових правовідносинах з відповідачем, позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 53970 грн. 00 коп., але за весь період трудових відносин відповідачем жодного разу не виплачувалась їй заробітна платня, а щомісячно їй виплачувалась і не фіксувалася премія від офіційного представника «Київстар» за реалізовану продукцію останнього. Враховуючи неодноразові порушення відповідачем прав позивача та норм діючого законодавства про працю в частині нормування робочого часу, виплати заробітної платні, 19.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 з заявою про звільнення за ч.3. ст. 38 КЗпП України у зв`язку з неодноразовим грубим порушенням роботодавцем законодавства про працю. Дану заяву вона передала особисто директору магазину ОСОБА_3 , після чого відповідач 20.04.2019 року не допустила її до роботи, та повідомила, що вона повинна підписати наказ про звільнення її за п. 4 статті 40 КЗпП, в зв`язку з прогулом без поважних причин, наказ для ознайомлення не надано. Позивач вказує, що вона не порушувала трудової дисципліни, завжди вчасно приходила на роботу та сумлінно виконувала свої посадові обов`язки, а тому відмовилась підписувати вказаний наказ. Відповідач не віддав ОСОБА_1 трудову книжку та не провів з нею повний розрахунок. Жодного службового розслідування стосовно порушення позивачем трудової дисципліни не проводилось, не вимагалося ніяких пояснювальних записок. Також, позивачу не надавали для ознайомлення наказ про прийняття її на роботу. Крім того, в порушення ст. ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач не надав письмового підтвердження нарахованих до виплати сум та до цього часу остаточно не здійснив з позивачем повного розрахунку. Позивач вказує, що окрім заборгованості із заробітної плати 53970,00 грн. та 12540 грн. вихідної допомоги, передбаченої ч.3. ст. 38 КЗпП України, - відповідач повинен сплатити компенсацію за затримку всіх належних виплат, яка з 01.04.2019 по день звернення до суду (3 місяці) становить 12540 грн. У зв`язку з незаконним звільненням з роботи, позивач зазнала моральних страждань, які полягають у зміні нормальних життєвих зв`язків. А тому, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі 53 970, 00 грн.; 12 540,00 грн. вихідної допомоги, передбаченої ст.38 КЗпП України, середній заробіток за весь період затримки розрахунку за 3 місяці 12 540. 00 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 , згідно довіреності у справі, в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_5 позов не визнав, подав відзив на позов.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 31.01.2018 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено Трудовий Договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Відповідно до якого ОСОБА_1 зайняла посаду продавець - консультант з окладом на той час 3750 грн. В графі 1 цього Договору вказано, що він є безстроковим та діє з 01.02.2018року (а.с.38).

Згідно п.13 Трудового договору позивач підписала цей договір та отримала один примірник договору.

Встановлено, що 05.03.19 року продавець-консультант ОСОБА_6 подала доповідну записку №1 про відсутність ОСОБА_1 на роботі в якій зазначила, що остання не вийшла на роботу, про свою відсутність нікого не попереджала, на телефонні дзвінки не відповідала. Керівник та два продавці магазину склали Акт про відсутність на робочому місці №1 від 05.03.2019 року. В цей же день позивачу було направлено 2 листи з пропозицією надати пояснення з приводу її відсутності на робочому місці та запросили позивача на чергові збори трудового колективу на 06.03.2019 року (а.с.47,49).

З наданих відповідачем матеріалів справи вбачається, що 15.04.2019року ОСОБА_1 знову не вийшла на роботу, нікого не попередила про свою відсутність. Та 15.04.2019 року продавець ОСОБА_6 подала доповідну записку №3 про відсутність на роботі ОСОБА_1 , про що було складено Акт №2 від 15.04.2019р. про відсутність на робочому місці за підписом керівника ОСОБА_2 і продавців ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с.52,53).

Встановлено, що 15.04.2019 року позивачу було направлено 2 листи з пропозицією надати пояснення з приводу її відсутності на робочому місці 15.04.2019 року та запрошено позивача на чергові збори трудового колективу на 08.04.2019 року, 17:30 год. Про доставку даних листів позивачу свідчить повідомлення кур`єрської служби ФОП ОСОБА_8 (а.с.54,55).

Згідно протоколу №2 чергових зборів колективу, більшістю голосів, було ухвалено про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогули без поважних причин (а.с.56).

Згідно Акту №2-п від 18.04.2019 року ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці 15.04.2019р., 16.04.2019р., 17.04.2019р., також, запропоновано ознайомитися з протоколом зборів колективу, але ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення та знайомитися з наданими документами (а.с.58).

Встановлено, що 18.04.2019 року ФОП ОСОБА_2 видала Наказ №24 про звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади продавця-консультатнта в зв`язку з прогулом без поважних причин з 18.04.2019року. Також, із змісту цього Наказу слідує, що позивачу підлягає до виплати компенсація за частину невикористаної відпустки за 2019 рік (5 днів). Наказ містить перелік матеріалів на підставі чого керівником було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи (а.с.64).

Згідно Акту №1-нз , ОСОБА_1 відмовилася ознайомлюватися з наказом про її звільнення з роботи та відмовилася отримувати розрахункові кошти (а.с.65).

Також, матеріали даної справи містять листивиклики ОСОБА_1 для отримання нею трудової книжки та розрахунку при звільненні. Дані листи від 18.04.2019р. та від 30.04.2019р., 17.05.2019 р. були скеровані позивачу за адресою її проживання та передані кур`єрською службою (а.с.73,74,75).

Матеріали справи містять відомості про виплату заробітної плати працівникам. Третя позиція в цих відомостях містить дані про нараховану і виплачену під підпис ОСОБА_1 заробітної плати. (а.с.59-61).

Згідно наказу від 30.05.2019 року за № 2703 Головне управління Держпраці у Київській області видало направлення на проведення інспекційного відвідування з 06 червня по 07 червня на предмет дотримання законодавства про працю ФОП ОСОБА_2 (а.с.66).

Відповідно до зазначеного інспекційного відвідування було складено Акт № КВ 1116/32/АВ від 07.06.2019 року (а.с.67-72).

Позивач в обґрунтування свого позову подала докази : підтвердження того, що її роботодавцем були перераховані кошти до Пенсійного Фонду України (а.с.18) та копію заяви позивача про звільнення з роботи в зв`язку з грубим порушенням роботодавцем законодавства про працю (а.с.19).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 , яка працює бухгалтером у відповідача, суду показала, що заробітна плата нараховувалася позивачу та іншим працівникам згідно діючого законодавства, виплата коштів відбувалася двічі на місяць по відомостям. Два працівники ОСОБА_1 і ОСОБА_10 порушували трудову дисципліну, безпідставно залишали робоче місце, про що неодноразово було повідомлено керівництво та свідка, як бухгалтера. Трудовий колектив на початку березня 2019 року вирішив винести позивачу догану, усно попередили ОСОБА_1 про порушення, надали їй шанс. Позивач казала, що виправить свою поведінку, але ситуація повторилася. Свідок з іншими працівниками магазину їздила до позивача до дому, щоб відібрати пояснення з приводу прогулів. При звільненні позивач відмовилася отримувати розрахунок та трудову книжку і на даний час не з`являється, щоб отримати трудову книжку, не дає реквізити куди б відповідач зміг перерахувати належні позивачу кошти при її звільненні. Працівник ОСОБА_10 була звільнена з роботи, отримала належні кошти при звільненні, жодних заперечень з її боку не було. Свідок повідомила, що за скаргою ОСОБА_1 Управління Держпраці провело перевірку ФОП ОСОБА_2 , за наслідками цієї перевірки не було виявлено жодних порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_1 Позивачу належно і вчасно виплачувалася заробітна плата.

Свідок ОСОБА_6 , яка є адміністратором магазину «Київстар» суду показала, що ОСОБА_1 часто порушувала трудову дисципліну, могла самовільно залишити своє робоче місце разом з Базаровою, могла не прийти на роботу. Свідок неодноразово телефонувала позивачу, намагалася з`ясувати причини такої поведінки, але пояснень не було. В березні 2019 року позивача попередили про можливе звільнення за прогули, а в квітні 2019 року повторилися безпричинні її прогули і відповідач вирішив звільнити ОСОБА_1 з роботи. Відповідач намагався провести повний розрахунок з позивачем, позивач могла забрати кошти, трудову книжку, але відмовилася. Свідок їздила до дому до позивача, вручати листи. Позивач не бажає нічого отримувати, підписувати, не бажає писати пояснення. Свідок складала Акти про відсутність позивача на роботі. Свідок ОСОБА_11 , який працює продавцем в магазині «Київстар» суду показав, що ОСОБА_1 іноді могла піти з роботи на манікюр, нікого не попередити. ІІ сварили, адміністратор магазину попереджала ОСОБА_1 щоб не порушувала трудову дисципліну. Свідок ствердив, що він та інші працівники магазину отримують заробітну плату двічі на місяць, аванс та іншу частину заробітної плати, по відомостям.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення за прогул по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є заходом дисциплінарного стягнення/ ст.147 КЗпП України/, при його застосуванні щодо ОСОБА_1 відповідачем не було порушено вимогу ч.1 ст.149 КЗпП України, тобто працівнику було запропоновано надати пояснення. І зазначене підтверджено листами зверненнями до ОСОБА_1 , відповідними актами про відмову ознайомитися з протоколом і надати пояснення, та показами свідків в судовому засіданні.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1996 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до

медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального

учбового закладу).

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими. Позивач не надала жодного доказу в підтвердження того, що вона розпочала працювати у відповідача з жовтня 2017 року. Також, суд критично оцінює пояснення позивача щодо невиплати відповідачем їй жодного разу заробітної плати. Позовні вимоги базуються на поясненнях позивача. При цьому слід зазначити, що у відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В спростування позовних вимог відповідачем надано суду ряд письмових доказів на які було вказано вище, а також покази допитаних в судовому засіданні свідків узгоджуються з позицією та обставинами викладеними відповідачем у відзиві на позов та наданими суду. Крім того, суд звертає увагу, що Головним управлінням Держпраці в Київській області було складено Акт № КВ 1116/32/АВ від 07.06.2019 року інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 . Зі змісту даного Акту слідує, що інспектором було виявлене одне порушення ч.4 ст. 115 КЗпП України та ст.21 ЗУ «Про оплату праці» щодо строку виплати заробітної плати на період щорічної відпустки працівнику ОСОБА_6 Жодних порушень щодо оплати праці чи звільнення працівника ОСОБА_1 з роботи, - не було виявлено.

Згідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свої вимоги позивач обґрунтовує власними поясненнями та власними розрахунками заробітної плати, вихідної допомоги передбаченої ч.3 ст. 38 КЗпП України, середнього заробітку за весь період розрахунку. При цьому, позивач не оскаржує наказ про її звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, не ставить питання про зміну формулювання підстав звільнення позивача з роботи, а пропонує суду взяти до уваги своє бачення і тракутвання звільнення з роботи позивача та вважати і виходити з того, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Так само, є необґрунтованою та безпідставною вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в 10 000 грн.

Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 21, ч.4 ст. 40, 147,149 КЗпП України, ст..ст. 12,13, 78, 79, 82, 141, 263-265, 355 ЦПК України суд ,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за не вчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.10.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола