ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/620/19

Головуючий у першій інстанції - Шаповал З. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1293/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

сторони: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2019 року (місце ухвалення - м. Сновськ, дата складання повного тексту - 01.08.2019) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 08.04.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 4200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, умови кредитного договору порушив, зобов`язання за вказаним договором неналежно виконував внаслідок чого у відповідача перед банком станом на 29.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 12581,70 грн, яка складається з: 3953,46 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2340,56 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4262,36 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 575,32 грн - штраф (процентна складова).

В позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 12581,70 грн за кредитним договором № б/н від 08.04.2011, та судові витрати - 1921,00 грн.

Заочним рішенням Щорського районного суду від 01.08.2019 позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 08.04.2011, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 3953, 46 грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати понесені при зверненні до суду, судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 603,30 грн.

Рішення суду обґрунтовано наявністю підстав для стягнення лише отриманих відповідачем коштів за простроченим тілом кредиту, оскільки у Заяві відповідача від 08.04.2011 процентна ставка і комісія не зазначені, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, крім того ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення місцевого суду від 01.08.2019 в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

У скарзі заявник посилається на те, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Крім того не є обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог лише щодо частини заборгованості за тілом кредиту.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис в заяві позичальника підтверджує згоду з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, у тому числі щодо відсотків, пені та штрафів.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 було підписано заяву № б/н від 08.04.2011, згідно якої банк надав банківські послуги в сумі 4200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором, згідно якого станом на 29.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 12581,70 грн, яка складається з: 3953,46 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2340,56 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4262,36 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 575,32 грн - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги судом першої інстанції врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), з врахуванням якої, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми комісії, пені та штрафів, та стягненню з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3953, 46 грн., з врахуванням того, що у Заяві відповідача від 08.04.2011 процентна ставка і комісія не зазначені, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, крім того ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

З висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту погоджується і апеляційний суд, проте при вирішенні питання стягнення простроченої суми заборгованості за тілом кредиту була допущена помилка при визначенні суми, внаслідок чого є необґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині не задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 2340,56 грн та штрафів (фіксована частина та процентна складова), враховуючи наступне.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином не дослідивши та не давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов передчасного висновку в частині не задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 2340,56 грн, оскільки не спростовано доведеність банком факту існування між сторонами кредитних правовідносин.

Встановивши, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором, місцевий суд прийшов до неправильного висновку про відсутність підстав для стягнення тіла кредиту, задовольнивши позов лише в частині заборгованості за простроченим тілом кредиту за наявності вимоги про дострокове повернення всього тіла кредиту, як це регламентовано ч. 2 ст. 1054 , ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Крім того, в частині відмовлених позовних вимог суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права, відповідно до якої надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Як вбачається, поза увагою суду першої інстанції залишено обставини, що окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг до матеріалів справи надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана в день написання анкети-заяви, містить відповідні умови кредитування та підписана позичальником (а.с. 11 зворотня сторона).

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за пенею і штрафом.

Вимоги про стягнення на користь позивача 4262,36 грн заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та 950,00 грн нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн не підлягають задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Частиною другою статті 549 ЦК України, визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або не належно виконаного зобов`язання.

Як вбачається, із наявних у матеріалах справи Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф, який визначений, як 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Разом з тим, враховуючи відсутність підстав для стягнення пені з підстав зазначених вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обрахування штрафу процентної складової з тіла кредиту, тобто задоволення позову в цій частині на 314,70 грн ((3953,46 грн + 2340,56 грн) х 5% = 314,7 грн) та 500,00 грн фіксованої скаладової, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача по справі ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про розгляд справи у суді, як першої інстанції (а.с. 53), так і апеляційної інстанції (а.с. 97), проте не скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву. Як не скористаласть і правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Не відповідає обставинам справи і посилання в рішенні суду першої інстанції щодо не задоволення вимог про стягнення заборгованності за відсотками (а.с. 57), оскільки як вбачається з наданих розрахунків заборгованість за відсотками зазначена 0,00 грн. (а.с. 9), не зазначено наявність відсотків при обгрунтуванні позову в позовній заяві.

Беручи до уваги невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішенння суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту 6274,02 грн та штрафу (процентна складова) - 314,7 грн і штрафу (фіксована складова) - 500 грн. У задоволеннні решти позовних вимог відмовити.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме змінити рішення суду в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 603,30 грн до 1075,76 грн в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1613,64 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 4, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2019 року в частині вирішених позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - скасувати, в частині розподілу судових витрат - змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходженняґ: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) за кредитним договором б/н від 08.04.2011 заборгованість, яка складається з: 6274,02 грн - заборгованість за тілом кредиту, штрафів: 314,70 грн (процентна складова) і 500 грн (фіксована складова).

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходженняґ: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції з 603,30 грн до 1075,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходженняґ: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 1613,64 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 22.10.2019.

Головуючий Судді :