Провадження № 22-ц/802/964/19 Категорія: 1 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю: представника заявника Гнатіва Т ОСОБА_1 М.

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук Ірини Олегівни, заінтересована особа стягувач ОСОБА_4 за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 подану в його інтересах представником Гнатівим Тарасом Миколайовичем на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

19 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О.

Вимоги обгрунтував тим, що 08.11.2018 головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. у виконавчому провадженні № 14717166 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме Ѕ частини 59/100 частин земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 0,0612 га кв.м.). Вказує, що державний виконавець разом із понятими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , при описі та арешті майна, незаконно проникли на земельну ділянку, оскільки власник чи користувач дозволу на це не давав. Відповідальним зберігачем призначено ОСОБА_7 , однак він своєї згоди не надавав. Вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зі її змісту не вбачається, яку саме 1/2 частини 59/100 частини земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 описав виконавець та наклав арешт.

На підставі наведеного просив суд визнати незаконними процесуальні дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. та скасувати постанову від 08.11.2018 про опис та арешт майна боржника.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.08.2019 в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник заявника Гнатів Т ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу ОСОБА_3 в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець зазначає, що заперечує апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними, доказів, які спростовували б висновки суду, матеріали справи не містять.

Заслухавши пояснення представників заявника та стягувача, аналізуючи докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скаргу не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець, при винесенні 08.11.2018 постанови про опис та арешт майна, діяв у спосіб та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» і його діями не порушено права та законні інтереси боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2018 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-6092 виданого 27.08.2009 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1 071 210, 00 грн боргу, що еквівалентно 140 000 доларів США та 1 730,00 грн судових витрат, описано та накладено арешт на 1/2 частини 59/100 частин земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 0,0612 га кв.м.). Зберігачем призначено ОСОБА_7 (а.с. 3)

Проведення опису та арешту майна боржника було здійснено головним державним виконавцем за місцем знаходження майна боржника, що не заперечується заявником, та в присутності двох понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до п. п. 10-13 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 № 489/20802 (далі Інструкція), після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);… прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Якщо опис і арешт майна здійснюються за участю сторін виконавчого провадження (їх представників), постанова про опис та арешт майна (коштів) складається в трьох примірниках. Перший примірник залишається у провадженні виконавця, інші - видаються під підпис сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, посилання ОСОБА_3 на невідповідність постанови про опис та арешт майна боржника від 08.11.2018 вимогам Закону України "Про виконавче провадження" спростовуються її змістом, зокрема, у постанові чітко зазначено, яке саме майно описано та арештовано, його місцезнаходження, загальна площа описаної земельної ділянки, тобто всі необхідні індивідуальні ознаки описаної та арештованої земельної ділянки.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, досліджених в судовому засіданні, на момент проведення опису, боржнику ОСОБА_3 1/2 частина 59/100 частин земельної ділянки не була виділена в натурі, тому йому належить 1/2 частина у всьому об`єкті нерухомого майна, що підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2009 року у справі №2-8476/2009р.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення дія вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки складеною постановою про опис та арешт майна боржника права ОСОБА_3 не порушені, державним виконавцем при вчиненні виконавчої дії вимог Закону дотримані, доказів протилежного заявник не подав, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови від 08.11.2018 про опис та арешт майна боржника.

Аргументи апеляційної скарги про незаконне проникнення державного виконавця на земельну ділянку та незаконна передача земельної ділянки на зберігання, суперечать положенням пункту 6 частини 3 статті 18 Закону, якими передбачене право державного виконавця накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому порядку, а також не узгоджуються з приписами пункту 2 частини 5 статті 19 Закону, якими визначено обов`язок боржника допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується для проведення виконавчих дій.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржник ОСОБА_3 або його представник не допускав державного виконавця до земельної ділянки або заперечував щодо вчинення дій по арешту та опису, а тому у державного виконавця не було підстав для звернення до суду з поданням в порядку статті 439 ЦПК України для вирішення питання про примусове проникнення на земельну ділянку.

Із системного аналізу положень статей 18, 19 Закону слідує, що лише в разі недопущення державного виконавця до огляду, опису й вилученню майна за місцем проживання (знаходження) боржника є підставою для звернення державного виконавця до суду для винесення вмотивованого рішення про примусове проникнення до приміщення або іншого володіння особи.

Відповідно до пункту 12 Інструкції, якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то постанова про опис та арешту майна (коштів) складається в чотирьох примірниках. Перший примірник залишається у провадженні виконавця, а інші - вручаються зберігачеві.

З дослідженого судом апеляційної інстанції виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-6092 від 27.08.2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10071210.00 грн боргу встановлено, що листом державного виконавця від 08.11.2018 копія постанови про арешт та опис майна надіслана особі, яку призначено зберігачем майна ОСОБА_7 , який проживає у будинку за місцем знаходження земельної ділянки і ця постанова ним отримана, що відповідає положенням статті 58 Закону (а.с. 132-139).

Також апеляційний суд враховує ту обставину, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 боргу перебуває на виконанні з 2009 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, та спростовуються вищенаведеними встановленими судом обставинами справи та нормами права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 подану в його інтересах представником Гнатівим Тарасом Миколайовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: