Справа № 159/6579/18
Провадження № 2/159/334/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання Гусар Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_18. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Білинської сільської ради Ковельського району, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікової Оксани Віталіївни, Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання незаконною державної реєстрації такого права, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому, у відповідності до рішення Білинської сільської ради від 19.12.1993 року, із внесеними до нього змінами, було передано у приватну власність земельні ділянки, які розташовуються в с. Білин Ковельського району. На підставі рішення Білинської сільської ради від 19.03.2010 року "Про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки" позивачу було видано відповідні державні акти.

Таким чином, у власність позивача було передано шість земельних ділянок, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,14 га; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,04 га; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується "за канавою", загальною площею 0,06 га; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за земельною ділянкою ОСОБА_5 , загальною площею 0,04 га; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_5 , загальною площею 0,06 га; та спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_6 , загальною площею 0,08 га.

Позивачем було виготовлено державні акти на вищевказані ділянки, а оформлення державних актів та виготовлення технічних документів щодо права власності на земельні ділянки відбувалось через ДП "Волинський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою".

Позивач зазначив, що як до оформлення свого права власності, так і після його оформлення, він постійно користувався одними й тими ж земельними ділянками та обробляв їх.

Влітку 2018 року відповідач ОСОБА_3 , з яким межує земельна ділянка, передана позивачу у власність та розташована по АДРЕСА_4 , розпочав роботи по зведенню паркану по земельній ділянці, яка позивачем постійно використовується та яка була передана йому у власність, як земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_6 , загальною площею 0,08 га.

На зауваження позивача про те, що вказана земельна ділянка належить йому та перебуває у його власності, відповідач ОСОБА_3 вказав, що право власності на земельну ділянку, до складу якої увійшла частина спірної ділянки, було набуто ним у відповідності до свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_6 , з якою позивач межував земельними ділянками.

Як стверджується позивачем, до вказаного моменту будь-яких непорозумінь щодо меж та належності земельних ділянок з попереднім власником ( ОСОБА_6 ) та позивачем не виникало.

Позивач вказує, що спірна земельна ділянка, яка перебувала у його користуванні та передана йому у власність на підставі рішення сільської ради, дійсно була помилково сформована та передана у власність ОСОБА_6 шляхом оформлення державного акта. Площа земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_6 , становить 014 га, яка частково складається і з належної позивачу земельної ділянки площею 0,08 га.

Безпідставність оформлення державного акта та проведення його державної реєстрації за ОСОБА_6 підтверджується, на думку позивача, довідкою сільської ради від 20.09.2018 року, з якої вбачається, що сільською радою рішення щодо передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,08 га по АДРЕСА_4 , яка перебувала у його постійному користуванні, не приймалось, а тому така ділянка у власність останньою була набута безпідставно, як безпідставно і не законно було виготовлено правовстановлюючі документи.

В той же час, позивачу також було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка перебувала та перебуває у постійному користуванні інших осіб та в його користуванні ніколи не перебувала, що є також незаконним.

Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просить визнати незаконним виданий на ім`я ОСОБА_6 державний акт серії ЯК №978169 від 28.10.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,14 га в селі Білин, кадастровий номер :01:001:0332; визнати недійсною державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію такого права за № 61, яка проведена в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2354, видане 15.12.2017 року приватним нотаріусом Олєйніковою О.В. на ім`я ОСОБА_3 ; визнати незаконною державну реєстрацію такого права, номер запису про право власності № 23958799, яка проведена на підставі рішення приватного нотаріуса Олєйнікової О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38753006 від 15.12.2017 року /т. 1 а.с. 3-7/.

Відповідно до ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в справі від 20.12.2018 року, було відкрито провадження в цивільній справі та, поміж іншого, визначено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву /т. 1 а.с. 42/.

Відповідач ОСОБА_3 скористався своїм правом на подання відзиву та подав до суду такий відзив. Зокрема, із поданого відповідачем відзиву на позовну заяву вбачається, що останній заявлені до нього позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Так, відповідно до рішення Білинської сільської ради Ковельського району №13/1 від 29.12.1993 року та №30/1 від 07.10.2009 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства. На виконання вказаного рішення ОСОБА_6 було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державного акту на право власності на земельну ділянку) для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_4 площею 0,14 га. Право власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку підтверджувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 978169, виданим 28 жовтня 2010 року Білинською сільською радою Ковельського району. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №61.

Таким чином, право власності на вказану земельну ділянку виникло у ОСОБА_6 28 жовтня 2010 року.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017 року, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем цієї земельної ділянки. З огляду на усі вищенаведені факти, відповідачем жодним чином не порушувались права позивача, усі його дії та дії ОСОБА_6 щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку вчинені у суворій відповідності до Закону, на підставі рішень Білинської сільської ради, які є законними та дійсними, і які слугували підставою для отримання правовстановлюючих документів.

Окремо відповідач у відзиві звертає увагу на позицію Білинської сільської ради, викладену у довідці № 823 від 20.09.2018 року, оскільки жодним нормативним документом не передбачено право органу місцевого самоврядування в офіційних документах викладати свої оціночні судження та ґрунтувати їх на припущеннях, а також жодною чинною нормою законодавства не передбачено право органу місцевого самоврядування у довільному порядку на власний розсуд позбавляти громадян права власності на земельні ділянки /т. 1 а.с. 91-97/.

У поданій позивачем відповіді на відзив останній спростовує твердження відповідача та вказує, викладені ним факти у відзиві не відповідають дійсності, оскільки по межі їх ділянок, на момент набуття їх у власність і оформлення відповідних документів, завжди була також розора. Існуюча між ними межа завжди існувала та існує на сьогодні, змін зазнала лише межа, яка пролягала між його земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_6 /т. 1 а.п. 154-155/.

04 квітня 2019 року відповідачем було подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останні вказує, що у відповідь на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру у Волинській області було надано копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державного акту на право власності на земельну ділянку) ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_4 , площею 0,08 га. З вказаної документації випливає, що ОСОБА_1 на момент складання державного акту на право власності на земельну ділянку (28 липня 2010 року) було достеменно відомо, де саме вона розташована, оскільки 10 лютого 2010 року ОСОБА_1 у присутності виконавця робіт - ДП "Волинський інститут землеустрою", представника Білинської сільської ради -землевпорядника ОСОБА_10. та голови Білинської сільської ради ОСОБА_17 , засвідчив межі земельної ділянки, що закріплені межовими знаками на поворотних точках межі земельної ділянки. Даний факт підтверджує пояснення представника ГУ Держгеокадастру у Волинській області про обізнаність позивача про місце розташування його земельної ділянки за вказаним державним актом, та спростовує твердження позивача про помилку у документах та його необізнаність у межах земельної ділянки /т. 1 а.п. 162-164/.

Представник відповідача - Білинської сільської ради - своїм правом на подання відзиву не скористався.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області скерував до суду письмове пояснення, згідно якого при вирішенні спору покладається на розсуд суду /т. 1 а.п. 63-64/.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити повністю.

Будучи допитаним в якості свідка за його згодою, позивач ОСОБА_1 суду показав, що земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , все життя користувались його батьки, а потім почав користуватись і він. Коли суміжна земельна ділянка належала ОСОБА_6 , будь-яких спорів про межу ніколи не виникало. Навесні 2018 року ОСОБА_3 почав зводити паркан по його земельній ділянці. Після побудови такого паркану виявилось, що його земельна ділянка зменшилась на 0,06 га. Коли він звертався з відповідними документами про приватизацію земельних ділянок, то мав на увазі саме цю ділянку. Однак, при отриманні державного акта, не звернув уваги на межі земельної ділянки, а тому лише після побудови вказаного паркану виявив, що при оформленні державного акта виникла помилка і йому оформили право власності зовсім на іншу земельну ділянку, якою він ніколи не користувався. Така помилка виникла через те, що працівники землевпорядної організації при оформленні технічної документації не виїжджали на місце та не проводили заміри, не встановлювали межові знаки. Підтвердив, що був присутній, коли землевпорядник з представником землевпорядної організації проводив заміри земельної ділянки ОСОБА_3 та погодив межі земельної ділянки, оскільки не розібрався за що ставив підписи.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали повністю через їх безпідставність, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказували на те, що площа земельної ділянки, якою користувалась ОСОБА_6 та яка передбачена в погосподарських книгах, жодним чином не змінилась після отримання відповідачем спадщини, а тому він правомірно встановив паркан відповідно до меж земельної ділянки.

Представник відповідача - Білинської сільської ради - ОСОБА_10 , будучи допитаною за її згодою в якості свідка, в судовому засіданні вказувала на те, що вона, як землевпорядник сільської ради, не була присутня при обмірах земельних ділянок. Однак, при оформленні державного акта ОСОБА_6 та складанні абрису, вона допустила помилку по одній з меж цієї земельної ділянки, в зв`язку з чим межа земельної ділянки ОСОБА_3 пройшла по земельній ділянці, якою користувався ОСОБА_1 .

В подальшому до суду надійшло клопотання представника Зілинської сільської ради про розгляд справи у їх відсутності. Заперечень не має, з рішенням суду погоджується.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду письмові пояснення в яких вказує, що питання з приводу врегулювання вищевказаного спору залишає на розсуд суду. Окрім цього, представником третьої особи попередньо було подано клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікова Оксана Віталіївна в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, заперечень та письмових пояснень не подала.

Представник третьої особи - Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову.

Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення Білинської сільської ради від 19.12.1993 року, із внесеними до нього на підставі рішень сільської ради № 5/2 від 27.12.1995 року, № 12/7 від 25.01.2001 року № 30/2 від 07.10.2009 року та № 38/9 від 01.07.2010 року змінами, позивачу ОСОБА_11 було передано у приватну власність земельні ділянки, які розташовуються в с. Білин Ковельського району /т. 1 а.с. 10-14/.

Рішенням Білинської сільської ради № 36/16 від 19.03.2010 року "Про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки", було вирішено питання про видачу державних актів на право власності на земельну ділянку громадянам спадкоємцям померлих (згідно додатку), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства в с. Білин Білинської сільської ради, у тому числі і позивачу ОСОБА_1 /т. 1 а.с. 15/.

Згідно довідки Білинської сільської ради № 823 від 20.09.2018 року, в користуванні ОСОБА_1 на території Білинської сільської ради є шість земельних ділянок, поміж яких - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_6 , загальною площею 0,08 га.

Згідно цієї ж довідки, на даний час виник спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо володіння земельною ділянкою по АДРЕСА_4 площею 0,008 га (межує дана земельна ділянка із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ). Відомості, які наявними в сільській раді, вказують на те, що передача спірної земельної ділянки у власність мала відбутись ОСОБА_1 , але помилково право власності на цю земельну ділянку було оформлено на ОСОБА_6 , яка померла, а спадщину переоформив ОСОБА_3 ОСОБА_1 постійно користувався цією земельною ділянкою, але йому також помилково було виготовлено право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка знаходиться за його присадибною ділянкою (межує дана ділянка із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) Рішення щодо передачі у власність даної земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалось /т. 1 а.с. 9/.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_17 (вона ж - Білинський сільський голова) підтвердила, що спірна земельна ділянка, що є предметом позову на момент звернення до суду ОСОБА_1 з даним позовом перебувала в комунальній власності. Юридично в користуванні позивача ця земельна ділянка не перебувала.

Таким чином, зважаючи на такі показання, ОСОБА_1 не є належним позивачем в даній справі, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

В той же час, як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть /т. 1 а.с. 127/.

Померла ОСОБА_6 була власником, поміж іншого майна, земельної ділянки площею 0,25 га в с. Білин Ковельського району з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки площею 0,14 га в с. Білин Ковельського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зазначена обставина підтверджується відповідними державними актами на право власності на земельну ділянку /т. 1 а.с. 133, 134/.

Після смерті ОСОБА_6 вказане майно успадкував відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017 року /т. 1 а.с. 142, 143/.

Ця ж обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №140309667 від 04.10.2018 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1401 га, яка знаходиться в с. Білин Ковельського району, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0332 /т. 1 а.с. 8/.

Як вбачається з виписок із земельно-кадастрової книги Білинської сільської ради за 1993 рік, по особовому рахунку № НОМЕР_1 за ОСОБА_6 рахувалось всього землі 059 га. /т. 1 а.с. 200/.

Згідно виписки із земельно-кадастрової книги Білинської сільської ради за 2011 рік, по особовому рахунку № НОМЕР_2 за ОСОБА_6 рахувалось 0,59 га, в т.ч. присадибної землі 025 га., особисте селянське господарство у власності 0,14 га. Згідно рішення сесії № 36/4 від 19.05.2014 року внесено зміни, а саме - всього землі - 0,3901га, в т.ч. присадибна ділянка - 0,25 га., особисте селянське господарство - 0,1401 га. В таких же розмірах має у власності земельні ділянки і ОСОБА_3 /т. 1 а.с. 201/.

Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державного акту на право власності на земельну ділянку) гр. ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_4 , на підставі рішення Білинської сільської ради від 07.10.2009 року № 30/1 (з додатком до нього) сільською радою було вирішено передати у власність ОСОБА_6 у власність земельні ділянки площею 0,25 га та 0,14 га по АДРЕСА_6 /т. 1 а.с. 26-27/.

Згідно акта прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 10.02.2010 року, земельна ділянка площею 0,14 га, що надається у власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства закріплена межовими знаками у кількості 4 шт. і знаходяться на поворотних точках земельної ділянки. Серед осіб, які підписали вказаний акт, є представник Білинської сільської ради ОСОБА_10 . /т. 1 а.с. 30/.

Вказана технічна документація у встановленому порядку розроблена та погоджена а тому показання свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні щодо помилки в розмірах земельної ділянки повністю спростовуються цією документацією.

На підставі вказаної технічної документації ОСОБА_6 у встановленому порядку було видано державний акт ЯК № 978169 від 28.10.2010 року, який став предметом даного позову.

Згідно вимог ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю здійснюється відповідно до закону.

За змістом ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками, що набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи питання про підставність та обґрунтованість заявлено позову, суд виходить з положень ст. 2 ЦПК України, в силу якої захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

З огляду на встановлені судом обставини та зазначені правові норми, суд прийшов до висновку, що при видачі оскаржуваного державного акта будь-які порушення норм чинного законодавства не мали місця, державний акт виданий на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування та органом, якому надано відповідні повноваження, а тому законних підстав для скасування такого державного акта, в тому числі й наведених позивачем, судом не вбачається.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведе, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до переконливого висновку про те, що всупереч наведеним правовим нормам, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що при виготовленні державного акта про право власності на землю на ім`я ОСОБА_6 були порушені будь-які його права та інтереси.

Зокрема, допущена помилка, про яку йдеться в довідці Білинської сільської ради від 20.09.2018 року, чи помилка, допущена позивачем при отриманні державного акта про право власності на іншу земельну ділянку, жодним чином не може слугувати підставою для скасування оспорюваного державного акта та позбавлення особи законного права на землю.

В той же час заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи.

З огляду на викладене, підстав для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_6 , немає, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність цієї вимоги позивача.

Решта позовних вимог позивача є похідним від вказаної вимоги, а тому суд не вбачає підстав для їх задоволення, а відтак - вбачаються підстави для відмови в задоволенні позову в цілому.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 373, 391 ЦПК України, ст.ст. 78, 116, 153 ЗК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Білинської сільської ради Ковельського району, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікової Оксани Віталіївни, Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання незаконною державної реєстрації такого права - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст складено та підписано 25 жовтня 2019 року.

Головуючий П. Ю. Бойчук