Справа № 204/4366/18
Провадження № 2/204/111/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача Цапліна О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, шляхом спонукання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила: зобов`язати Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» скласти та подати до органів Державної фіскальної служби України уточнюючий Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), в якому додаткове благо на користь ОСОБА_2 у вигляді прощеного (анульованого) боргу по кредиту зазначити в сумі 300121,40 грн. - за ознакою доходу «126», в сумі 672246,53 грн. - за ознакою доходу «127»; а також стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на її користь відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди в розмірі 60000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 28 вересня 2007 року вона уклала із АКІБ «Укрсиббанк» кредитні договори про надання споживчого кредиту в іноземній валюті: № 0 - на суму кредиту 300000 доларів США, що на дату укладання договору було еквівалентно 1515000,00 грн., зі строком погашення до 27.09.2017 року; № 0 - на суму кредиту 200000 доларів США, що на дату укладання договору було еквівалентно 1010000,00 грн., зі строком погашення до 27.09.2017 року. У зв`язку із суттєвою девальвацією гривні у 2008, 2014 та 2015 роках, а також зменшенням доходів внаслідок погіршення економічної ситуації в Україні, погашення кредиту стало для позивачки вкрай складним, майже неможливим, утворилася заборгованість. Банк запропонував їй зробити перерахунок суми кредитної заборгованості із доларів США у гривні з частковим прощенням суми боргу. Позивачка погодилася, тому що курс долару США постійно зростає, а вона отримує доходи у гривні, і сплачувати постійно зростаючу суму боргу не може. Але банк не повідомив її про усі можливі правові наслідки зміни валюти кредиту, зокрема про можливість виникнення у неї податкових зобов`язань. Відповідач не забезпечив надання позивачці повної та достовірної інформації про банківські операції та її можливі наслідки, в тому числі у галузі оподаткування, внаслідок чого вона була позбавлена можливості компетентно обрати форму банківського обслуговування в цій частині. Тому зміна валюти кредитів відбувалася у порядку, який обрав банк, без участі позивачки і без надання їй можливості впливати на дії банку для забезпечення належного захисту своїх прав та інтересів. З метою зміни валюти кредитів 26 вересня 2016 року між позивачкою та відповідачем були укладені договори про надання споживчого кредиту: № 0 - з метою погашення (рефінансування) кредитної заборгованості по договору № 0 від 28.09.2007 року на суму 1850102,26 грн. зі строком погашення до 27.09.2022 року; № 0 - з метою погашення (рефінансування) кредитної заборгованості по договору № 0 від 28.09.2007 року на суму 1242832,37 грн. зі строком погашення до 27.09.2022 року. Одночасно банк анулював частину заборгованості на суми: по кредитному договору № 0 від 28.09.2007 року - 22473,87 доларів США (еквівалент 581997,79 грн.) основної суми кредиту та 1110,81 доларів США (еквівалент 28766,25 грн.) процентів; по кредитному договору № 0 від 28.09.2007 року - 15074,16 доларів США (еквівалент 390370,14 грн.) основної суми кредиту та 770,25 доларів США (еквівалент 19946,89 грн.) процентів. Про анулювання частини боргу банк надав письмові повідомлення від 29.09.2016 року за вих. № 31-1-61/128 та № 31-1-61/129. З цих повідомлень позивачка вперше дізналась, що сума прощеного боргу є додатковим благом відповідно до Податкового кодексу України, яке підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Довідавшись про це, позивачка почала самостійно з`ясовувати ситуацію, і довідалася, що відповідач на підставі кредитних договорів про рефінансування кредитів у іноземній валюті та власних рішень про анулювання частини боргу відобразив усі суми прощеного їй боргу у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) як додаткове благо за ознакою доходу «126» Довідника ознак доходів (додаток № 4 до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. № 4. Внаслідок цього за даними органів Державної фіскальної служби у позивачки виникло податкове зобов`язання сплатити із зазначених сум анульованого боргу податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18% від суми прощеного боргу та військовий збір в розмірі 1,5%, а всього 19,5% податків і зборів. Дану обставину позивачка розуміє та не заперечує. Але через неправильне визначення відповідачем у Податковому розрахунку форми № 1ДФ суми додаткового блага, яке підлягає оподаткуванню, на позивачку можуть бути покладені надмірні податкові зобов`язання. Позивачка зверталася до відповідача з приводу здійснення ним уточнення Податкового розрахунку форми № 1ДФ для приведення його до вимог законодавства, в тому числі письмовими заявами та із численними усними проханнями. Але відповідач ухиляється від вирішення цього питання. Тому, вона була вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав її позовні вимоги і просив задовольнити з підстав, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивачки і просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Ще раніше до суду надійшли письмовий відзив відповідача на позовні вимоги позивачки, в якому зазначено, що відповідачем було прийнято рішення про анулювання заборгованості ОСОБА_2 за договорами про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року та № 0 від 28.09.2017 року, яка утворилась станом на 29.09.2016 року. Інформація про таке анулювання боргу була доведена до відома позичальника 29.09.2016 року, шляхом вручення повідомлень № 31-1-61/128 від 29.09.2016 року та № 31- 1-61/129 від 29.09.2016 року. За результатами здійснення операції прощення боргу ОСОБА_2 AT «УкрСиббанк» здійснило подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь ОСОБА_2 , і сум утриманого з них податку, в якому відповідно до Довідника ознак доходів (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року за №4) вказало наступну ознаку доходу: «126» Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу). Поряд з цим, 26 вересня 2016 року ОСОБА_2 уклала із AT «УкрСиббанк» кредитні договори про надання споживчого кредиту: № 0 - на суму кредиту в розмірі 1850102,26 грн. зі строком погашення до 27.09.2022 року; № 0 - на суму кредиту в розмірі 1242832,37 грн. зі строком погашення до 27.09.2022 року. При цьому, керуючись положеннями ст.628 ЦК України, при проведенні такої операції (зміна валюти за зобов`язанням) сторони договору про фінансовий кредит мають здійснити зміну змісту (положень, пунктів) цього договору шляхом укладення відповідного договору/угоди про внесення змін (в тому числі додаткового договору/угоди). Обґрунтування позовних вимог спростовується тим, що: зобов`язання сторін за договорами про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року та № 0 від 28.09.2007 року були припинені, шляхом прощення боргу без жодної зміни валюти цих договірних зобов`язань, оскільки жодних договорів/угод про внесення змін (в тому числі додаткових договорів/угод) до них сторони не укладали; договори про надання споживчого кредиту № 0 від 26.09.2016 року та № 0 від 26.09.2016 року є самостійними договірними зобов`язаннями, їх умовами не передбачається зміна чи припинення яких-небудь інших зобов`язань.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що 28 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 були укладені наступні договори:

-Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 300000 доларів США, що на дату укладання договору було еквівалентно 1515000,00 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.09.2017 року (а.с.8-10);

-Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 200000 доларів США, що на дату укладання договору було еквівалентно 1010000,00 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.09.2017 року (а.с.11-12).

Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_2 за договорами в повному обсязі.

В свою чергу, ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконала і не здійснила повернення кредитів Банку у передбачені укладеними між ними договорами строки та умови.

У зв`язку з вищевказаними обставинами, Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було прийнято рішення про анулювання заборгованості ОСОБА_2 за Договорами про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року та № 0 від 28.09.2017 року, яка утворилась станом на 29.09.2016 року, зокрема: по Договору про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року у розмірі 22473,87 доларів США (еквівалент 581997,79 грн.) основної суми кредиту та 1110,81 доларів США (еквівалент 28766,25 грн.) процентів; по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007 року у розмірі 15074,16 доларів США (еквівалент 390370,14 грн.) основної суми кредиту та 770,25 доларів США (еквівалент 19946,89 грн.) процентів.

Інформація про таке анулювання боргу була доведена до відома позивачки 29.09.2016 року, шляхом вручення повідомлень № 31-1-61/128 від 29.09.2016 року та № 31- 1-61/129 від 29.09.2016 року (а.с.17-18).

За результатами здійснення операції прощення боргу ОСОБА_2 відповідач здійснив подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь ОСОБА_2 , і сум утриманого з них податку, в якому відповідно до Довідника ознак доходів (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року за №4) вказав наступну ознаку доходу: «126» Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).

Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачка вважає, що відповідач при поданні Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на її користь, і сум утриманого з них податку, вказав невірну ознаку доходу, а саме вказав «126», тоді як вірним є «127» (інші доходи), у зв`язку з чим в неї виникли безпідставні завищені податкові зобов`язання. Обґрунтовувала свої позовні вимоги позивачка тим, що між нею і відповідачем були укладені кредитні договори про зміну валюти у попередніх кредитних договорах.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дійсно, судом встановлено, що 26 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 були укладені наступні договори:

-Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 1850102,26 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.09.2022 року (а.с.13-14);

-Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 1242832,37 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.09.2022 року (а.с.15-16).

Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_2 за договорами в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями меморіальних ордерів.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями позивачки, що вищевказаними договорами була змінена валюта зобов`язання за Договорами про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року та № 0 від 28.09.2017 року.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).

Так, пунктами 3.4 Договорів з Правилами № 0 і № 0 передбачено, що ці договори укладені з метою рефінансування валютних кредитів за Договорами про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року та № 0 від 28.09.2017 року.

Рефінансування - оформлення нового кредиту для погашення старого. Це окрема гілка банківського продукту, один з видів цільового кредиту. При його оформленні в договорі чітко сказано, яка сума піде на погашення якого кредиту в якому саме банку.

В силу же ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, підписанням Договорів про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 і № 0 від 26.09.2016 року, сторони вважаються такими, що досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Тому, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, наведеними в письмовому відзиві, що Договори про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 і № 0 від 26.09.2016 року є самостійними угодами сторін, хоч й укладені для погашення заборгованості позивачки за Договорами про надання споживчого кредиту № від 28.09.2007 року та № 0 від 28.09.2017 року (рефінансування).

Відповідно же до пп. «д» п. 164.2.17 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому, законодавець передбачив податкову пільгу для платника податку на доходи фізичних осіб при наявності вищевказаного об`єкту оподаткування (додаткового блага у вигляді прощеного боргу), а саме положення п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначає, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Дія цього положення поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01 січня 2015 року.

Отже, ПК України передбачає звільнення від оподаткування фізичної особи, якщо нею отримано додаткове благо у вигляді прощеного боргу і дотримано низку умов, однією з яких має бути, щоб прощення боргу відбулось в результаті зміни валюти зобов`язання за фінансовим кредитом з іноземної на гривню.

В той же час, як було встановлено судом вище, в даному випадку зміни валюти зобов`язання за фінансовим кредитом з іноземної на гривню не відбулося, а відбулося укладання нових кредитів, але вже у Національній валюті, за рахунок яких були частково погашені попередні кредити, частина заборгованості по яким була анульована позичальнику.

Тому, судом не встановлено підстав для зобов`язання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» скласти та подати до органів Державної фіскальної служби України уточнюючий Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), в якому додаткове благо на користь ОСОБА_2 у вигляді прощеного (анульованого) боргу по кредиту зазначити в сумі 300121,40 грн. - за ознакою доходу «126», в сумі 672246,53 грн. - за ознакою доходу «127».

Так само, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог позивачки щодо відшкодування їй моральної шкоди, зокрема позивачем не доведено суду взагалі спричинення їй моральної шкоди, в чому така шкода полягає, як проявляється тощо.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 627, 638, 640 ЦК України, ст. ст. 50, 164 ПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, шляхом спонукання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807750, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12.

Суддя В.В. Самсонова