РІШЕННЯ

іменем України

"28" жовтня 2019 р. 145/1754/19

2-о/145/125/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини,

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Луганськ Луганської області, батьками якого є вона та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Тиврівський РВ ДРАЦС повідомив її про неможливість зареєструвати та отримати нове свідоцтво про народження сина, відповідно до ст.13 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", так як зазначене місце є тимчасово окупованою територією України, а місто Луганськ не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Було припинено доступ до реєстрів Мінюсту України з серверів тимчасово окупованої території України. Встановлення факту народження дитини їй необхідно для належного оформлення документів на дитину.

Батько її сина проживає на окупованій території і на територію України з`являтися не бажає.

Просить встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Луганськ Луганської області, батьками якого є вона та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явилася, надала заяву про розгляд заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України у її відсутності, вимоги заяви просила задоволити.

Представник заінтересованої особи Тиврівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час слухання справи повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд у його відсутності до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.01.2015 р. Ленінським відділом ДРАЦС Луганського МУЮї (а.с.3), ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Луганськ Луганської області, його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1989 р.н., перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до актового запису №343 від 14.06.2014 р., що стверджується паспортом заявниці (а.с.7).

Згідно ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр протиТуреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4 у м. Луганськ Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якого є ОСОБА_5 , батьком - ОСОБА_3 , є встановленим.

Керуючись ст. 81, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Луганськ Луганської області, батьками якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ратушняк І. О.