Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 711/750/18

провадження № 61-45855св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», Державне підприємство «Сетам»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`янова Тетяна Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційніскарги ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 травня 2018 року у складі судді Скляренко В. М. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В, Бабенка В. М., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі-Управління ДВС ГТУ у Черкаській обл.), ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`янова Т. І., про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, та скасування свідоцтва про право власності.

Позов обґрунтований тим, що 12 грудня 2017 року позивачу стало відомо, що укладено правочин за результатами прилюдних електронних торгів, які проведені ДП «Сетам», за заявкою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській обл.) з реалізації належної їй, ОСОБА_1 , трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за результатами яких оформлено акт про проведені електронні торги від 12 грудня 2017 року, затверджений начальником ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській обл. Гайдар А. В., згідно з яким переможцем торгів визнана ОСОБА_2 Квартира придбана за ціною 850 080,00 грн.

Квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 87,9 кв.м, належала їй на праві власності, була її єдиним житлом. Спірна квартира виступала як засіб забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, а тому її реалізація суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 ах, що оформлений актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12 грудня 2017 року, відповідно до якого переможцем стала ОСОБА_2 . Скасовано свідоцтво про право власності серії НМХ № 708175 від 15грудня 2017 року, видане державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т. І., зареєстроване в реєстрі за № 2-2117, відповідно до якого ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 , та державну реєстрацію прав і їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38760665 від 15 грудня 2017 року, номер запису 23965655. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 9 204,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись на те, що спірна квартира відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 рокуапеляційні скарги ОСОБА_2 , УДВС ГТУЮ у Черкаській області, Генерального директора ДП «СЕТАМ» Вишньова В. М. залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах та досліджених доказах, зроблені у ньому висновки відповідають нормам матеріального права, порушень процесуального права не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції. Просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У листопаді 2018 року ДП «Сетам» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції. Просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Рух справи в суді касаційної інстанції

02 листопада 2018 рокуухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2

08 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ДП «Сетам».

05 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції помилково застосували Закон України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Пунктом 5.5.3 договору іпотеки зафіксовано погодження сторін договору про порядок продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів за рішенням суду, в пунктах 5.6, 5.7 зафіксовано погодження сторін про право банку як іпотекодержателя на вибір способу задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки та виступати від імені іпотекодавця при його відчуженні. Повторна згода іпотекодавця на відчуження іпотечного майна законом не передбачена.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що позивач на момент отримання кредиту вже була власником квартири, однак належних правових висновків про відсутність у цьому випадку споживчого кредитування не зробив.

Позивач у позовній заяві не заявляла такої підстави позовних вимог, як постійне проживання у спірній квартирі. Встановлення цього факту не було предметом судового дослідження. Суд першої інстанції підтвердив, що спірна квартира є житлом позивача, а не місцем постійного проживання. Факт непроживання позивача в іпотечній квартирі, навіть за умови безпідставного застосування Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є підставою для відмови у позові.

Сума судового збору є завищеною у кілька разів, як за позов майнового характеру.

Суди першої та апеляційної інстанцій не вказали, якими нормами матеріального права вони керувались при вирішенні спору.

Касаційна скарга ДП «Сетам» мотивована тим, що державний виконавець 28 лютого 2012 року відкрив виконавче провадження № 31435887 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкас № 2-252 від 18 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на корить ПАТ «Фідобанк» заборгованості у сумі 1 076 041,03 грн.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки під час виконавчого провадження без відповідного судового рішення. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»не зупиняються дії інших законів, у тому числі Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено перелік дій, які може чи зобов`язаний вчинити державний виконавець, крім тих дій, які безпосередньо пов`язані із зверненням стягнення на майно боржника, відчуженням.

Для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити порушення правил, встановлених саме Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. Суди першої та апеляційної інстанцій таких порушень не встановили.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційні скарги до касаційної інстанції не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 ах, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31січня 2018 року (т.1, а. с. 50-53).

05 березня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте-Банк» (далі - ВАТ «Ерсте-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала споживчий кредит в сумі 100 000,00 дол.США (т. 1, а. с.31-33).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 104-108).

У ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській обл. знаходилось на виконанні зведене виконавче провадження з примусового виконання рішень про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних та фізичних осіб заборгованості, в тому числі і виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкас № 2-252 від 18 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», боргу в сумі 1 076 041,03 грн.

В межах цього виконавчого провадження квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_1 , була реалізована ДП «Сетам» .

27 листопада 2017 року проведені електронні торги з реалізації спірної квартири, переможцем яких стала ОСОБА_2 , яка запропонувала найвищу ціну за лот - 850 080,00 грн. За результатами торгів складено протокол проведення електронних торгів № 299710 (т. 1, а. с. 13). Торги відбулися відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

За результатами вказаних торгів державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській обл.Вельган О. В. 12 грудня 2017 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно з яким встановлено, що переможцем торгів та покупцем квартири АДРЕСА_1 ах стала відповідач ОСОБА_2 (т.1, а. с. 11-12). Державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`янова Т. І. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності серії НМХ № 708175 від 15грудня 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме

майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Результат аналізу наведеної норми права свідчить, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності.

Верховний Суд України у постанові від 09 вересня 2015 року у справі

№ 6-483цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 216 ЦК України встановлено, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Суд першої інстанції встановив факт, що квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_1 , була предметом іпотеки та виступала як забезпечення її зобов`язань перед ВАТ «Ерсте-банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», саме за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті - доларах США, а також вказана квартира була житлом ОСОБА_1 , що підтверджується даними запису у паспорті ОСОБА_1 про її реєстрацію в цій квартирі (т.1, а. с. 9-10, 47-49), в матеріалах справи немає будь-яких відомостей щодо іншого житла.

Отже, реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладені за результатами торгів угоди не відповідають вимогам закону. Спірна квартира відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не вказали, якими нормами матеріального права вони керувались при вирішенні спору, спростовуються змістом рішення суду першої та постанови апеляційної інстанції.

З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи касаційних скарг, оскільки вони зводяться до незгоди з судовими рішеннями.

Посилання ОСОБА_2 на постанову Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 481/2174/14-ц є необгрунтованими, оскільки у вказаній справі правовідносини між сторонами виникли з інших підстав, ніж у справі за позовом ОСОБА_1 .

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення-без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції-без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко