КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/6126/16-ц

номер провадження: 22-ц/824/11828/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Дельта Банк» - адвоката Савчака Ярослава Олеговича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2019 року у складі судді Сердинського В.С., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 62901, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 72 792 грн 00 коп., зі сплатою 15,9 % річних на строк до 27 вересня 2016 року. На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27 вересня 2011 року між ПАТ «Астра Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 62901/П, згідно з яким ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якогоПАТ «Астра Банк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й за вищевказаними кредитним договором та договором поруки.

У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 80 045 грн 95 коп., яка складається з тіла кредиту у розмірі 30 416 грн 53 коп., відсотків у розмірі 3 216 грн 58 коп. та пені у розмірі 46 412 грн 84 коп.

З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що поручитель солідарно відповідає за виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь вказану вище заборгованість за кредитним договором.

Не погоджуючись з указаним позовом, у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивований тим, що на виконання п.п.3.3.4.1 кредитного договору та додатку №2 до кредитного договору, 25 вересня 2013 року між ним та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» (далі - ТДВ «СК «Аксор») було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № НОМЕР_1 , вигодонабувачем за яким є ПАТ «Астра Банк» відповідно до кредитного договору.

Вказував, що 25 вересня 2014 року стався страховий випадок. У лютому 2015 року він звернувся до суду з позовом до ТДВ «СК «Аксор», третя особа: ПАТ «Дельта Банк», про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року стягнуто з ТДВ «СК «Аксор» на користь АТ «Дельта Банк» страхове відшкодування на погашення заборгованості за кредитним договором №62901 від 27 вересня 2011 року у розмірі 44 407 грн 20 коп. Вказаним рішення суду встановлено, що представник ПАТ «Дельта Банк» не заперечувала проти стягнення суми страхового відшкодування в рахунок погашення боргу позивача за кредитним договором у сумі 44 407 грн 20 коп. Відповідно до довідки №05-3198947 від 09 грудня 2015 року борг за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» становив 44 407 грн 20 коп. з яких: сума боргу за кредитом у розмірі 30 416 грн 53 коп., проценти за користування кредитом у розмірі 2 199 грн 95 коп. та пеня у розмірі 11 790 грн 72 коп. Вважав, що відповідно до п.27.3 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № НОМЕР_1 , п.3.3.4.1 кредитного договору, додатку №2 до кредитного договору та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, він передав кошти ПАТ «Дельта Банк» на погашення боргу за кредитним договором, який утворився станом на 09 грудня 2015 року, а тому зобов`язання за кредитним договором припинено внаслідок передання кредитору відступного - страхової виплати в сумі 44 407 грн 20 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № 62901 від 27 вересня 2011 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2019 року у задоволенні позову ПАТ«Дельта Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором № 62901 від 27 вересня 2011 року, укладений між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Дельта Банк» - адвокат Савчак Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ «Дельта Банк», а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази відмови АТ «Дельта Банк» як вигодонабувача за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № НОМЕР_1 від 25 вересня 2013 року від свого права на отримання страхового відшкодування. Вказує, що АТ «Дельта Банк» не наділяло ОСОБА_1 повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, а тому вважає, що він не мав права вимагати від ТДВ «СК «Аксор» (страховика) виконання цього договору на корить ПАТ «Дельта Банк».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Шипілов О.В. зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Вказує, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 рокувстановлено, що представник ПАТ «Дельта Банк» не заперечувала проти стягнення суми страхового відшкодування в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 44 407 грн 20 коп. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитом за виконання боржником свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 вересня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 62901, за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 72 792 грн 00 коп. на придбання автомобіля «ВАЗ 21114», зі сплатою 15,9 % річних на строк до 27 вересня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27 вересня 2011 року між ПАТ «Астра Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір поруки №62901/П, за умовами якого ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з п.2.1 договору поруки, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором.

По справі встановлено, що на виконання п.3.3.4 кредитного договору між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «Аксор» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № НОМЕР_1 від 25 вересня 2013 року (а.с.32-34, т.2).

Відповідно до п.3 договору добровільного страхування, вигодонабувачем за цим договором є ПАТ «Астра Банк» відповідно до кредитного договору.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором від 27 вересня 2011 року, укладеним між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 , а також за договором поруки від 27 вересня 2011 року, укладеним між ПАТ «Астра Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 23 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 80 045 грн 95 коп., яка складається із тіла кредиту у розмірі 30 416 грн 53 коп., відсотків у розмірі 3 216 грн 58 коп. та пені у розмірі 46 412 грн 84 коп. (а.с.28-29, т.1).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року у цивільній справі №752/3098/15-ц задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ТДВ «СК «Аксор» на користь ПАТ «Дельта Банк» страхове відшкодування на погашення заборгованості за кредитним договором №62901 від 27 вересня 2011 року у розмірі 44 407 грн 20 коп. Судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 09 грудня 2015 року становить 44 407 грн 20 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 30 416 грн 53 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 2 199 грн 95 коп. та пені у розмірі 11 790 грн 72 коп. Тому вказані обставини відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 передав кошти в сумі всього боргу, який існував станом на 09 грудня 2015 року на користь ПАТ «Дельта Банк», тому зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 62901 від 27 вересня 2011 року припинено відповідно до ч.1 ст. 600 ЦК України внаслідок передання відступного (страхової виплати в сумі 44 407 грн 20 коп.).

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестають діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Підстави припинення зобов`язань зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов`язань у зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

По справі встановлено, що 27 вересня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 62901, за умовами якого встановлено термін користування кредитом до 27 вересня 2016 року.

Згідно з п.8.4 кредитного договору, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з настанням страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № НОМЕР_1 від 25 вересня 2013 року, у лютому 2015 року звернувся до суду з позовом до ТДВ «СК «Аксор», третя особа: ПАТ «Дельта Банк», про стягнення страхового відшкодування.

Наслідком такого звернення стало рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, яким стягнуто з ТДВ «СК «Аксор» на користь ПАТ «Дельта Банк» страхове відшкодування на погашення заборгованості за кредитним договором №62901 від 27 вересня 2011 року у розмірі 44 407 грн 20 коп.

Доказів того, що ТДВ «СК «Аксор» виконало вказане рішення суду матеріали справи не містять.

За таких обставин, відсутні правові підстави вважати, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконано належним чином, а відтак права та обов`язки сторін зобов`язання не припинились.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.263, 264 ЦПК України на наведені вище вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що оскільки за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 передав кошти в сумі всього боргу, який існував станом на 09 грудня 2015 року на користь ПАТ «Дельта Банк», тому зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 вересня 2011 року припинено відповідно до ч.1 ст. 600 ЦК України внаслідок передання відступного (страхової виплати в сумі 44 407 грн 20 коп.).

З огляду на викладене, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.

Вирішуючи первісний позов ПАТ«Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, колегія суддів виходить з такого.

По справі встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 23 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 80 045 грн 95 коп., яка складається із тіла кредиту у розмірі 30 416 грн 53 коп., відсотків у розмірі 3 216 грн 58 коп. та пені у розмірі 46 412 грн 84 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року стягнуто з ТДВ «СК «Аксор» на користь ПАТ «Дельта Банк» страхове відшкодування на погашення заборгованості за кредитним договором №62901 від 27 вересня 2011 року в розмірі 44 407 грн 20 коп., з яких: сума боргу за кредитом у розмірі 30 416 грн 53 коп., проценти за користування кредитом у розмірі 2 199 грн 95 коп. та пеня у розмірі 11 790 грн 72 коп.

ПАТ «Дельта Банк» не надало суду доказів неможливості виконання вказаного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року і таких доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що із розміру заборгованості за кредитним договором у сумі 80 045 грн 95 коп., яка утворилась станом на 23 вересня 2016 року, підлягає відрахуванню заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 44 407 грн 20 коп., яка стягнута з ТДВ «СК «Аксор» на користь ПАТ «Дельта Банк» відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року.

Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30 416 грн 53 коп. не підлягає до стягнення, а заборгованість за процентами за користування кредитом становить 1 016 грн 63 коп. (3 216,58 - 2 199,95)та заборгованість за пенею - 34 622 грн 12 коп. (46 412,84 - 11 790,72).

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у ч.1 ст.10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07); пункт 170 рішення «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11).

Формулювання законів не завжди чіткі, як неодноразово зазначав ЄСПЛ, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91); пункт 65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11).

За змістом ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.1, 2 ст. 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч.2 ст.551 ЦК України).

Отже, положення ч.3 ст.551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи що розмір пені у сумі 34 622 грн 12 коп. значно перевищує розмір збитків, а саме, розмір процентів за користування кредитом у сумі 1 016 грн 63 коп.,колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до розміру збитків, тобто, до 1 016 грн 63 коп.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарно на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 62901 від 27 вересня 2011 року у розмірі 2 033 грн 26 коп., з яких: заборгованість по відсотках у розмірі 1 016 грн 63 коп. та пеня у розмірі 1 016 грн 63 коп.

За таких обставин, первісний позов ПАТ«Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором слід відмовити за його безпідставністю та необгрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ«Дельта Банк» та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ,з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ПАТ Дельта Банк» сплатило судовий збір у розмірі 1 378 грн 00 коп. (а.с.1, т.1), а за подання апеляційної скарги - 2 893 грн 80 коп. (а.с.110, т.2).

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення, яким частково задовольняє позов ПАТ«Дельта Банк» та відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ,то з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 54 грн 26 коп., з кожного окремо.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Дельта Банк» - адвоката Савчака Ярослава Олеговича - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Дельта Банк» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34047020, адреса: 01133, місто Київ, вул. Щорса, 36-б) заборгованість за кредитним договором № 62901 від 27 вересня 2011 року у розмірі 2 033 (дві тисячі тридцять три) грн 26 коп., з яких: заборгованість по відсотках у розмірі 1 016 грн 63 коп. та пеня у розмірі 1 016 грн 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Дельта Банк» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34047020, адреса: 01133, місто Київ, вул. Щорса, 36-б) судовий збір у розмірі по 54 грн 26 коп., з кожного окремо.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді