Справа № 405/7763/18
Провадження №2/405/1376/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гершкул М.В.,

за участю учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

та відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу №405/7763/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки спадкодавця в праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просить визначити, що частка її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані в АДРЕСА_1 , як на майно, придбане за час шлюбу з ОСОБА_2 становить 1/2 частину.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її (позивача) мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та 1/2 частину присадибної земельної ділянки, які розташовані в будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, зазначила, що житловий будинок був збудований її (позивача) батьками в період шлюбу, при цьому, правовстановлюючі документи - договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 18.03.1960 року №2-1047 та Акт готовності від 25.10.1965 року №871, виданий виконкомом Кіровоградської міської ради,а також державний акт на право приватної власності на землю, оформлені на відповідача ОСОБА_2 , її (позивача) батька та чоловіка її (позивача) матері.

Вказала, що вона (позивач), а також відповідач є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , при цьому, в установленому законом порядку вона подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті матері, відповідач відмовився від спадщини на її (позивача) користь, разом з тим, звернувшись з заявою до нотаріуса про видачу їй (позивачу) свідоцтва на частку майна у спільній сумісній власності, вона (позивач) отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за №2335/02-14 від 19.10.2018 р., яка мотивована тим, щонотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення частки померлого у спільному майні, що стало підставою для її (позивача) звернення до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого провадження у справі судом витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також інформацію щодо кола спадкоємців та зареєстрованих заповітів.

Ухвалою суду від 25 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , що 22 серпня 1957 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб в Кіровоградському міськбюро РАГС, актовий запис № 1027, та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Судом також встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 18 червня 1959 року, посвідченого нотаріусом 1-ої нотаріальної контори м. Кіровограда, УРСР за р. №2-1047, ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудящих №253 від 31.03.1959 року, виділено в безстрокове користування для будівництва житлового будинку земельну ділянку площею 351, 12 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту приймання індивідуального домоволодіння, затвердженого виконавчим комітетом ради депутатів трудящих м.Кіровограда №871 від 25 жовтня 1965 року в присутності забудовника ОСОБА_2 приймальна комісія оглянула пред`явлені до здачі будівлі, що розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 , та встановила, що будівництво розпочато в 1959 році, закінчено в 1965 році, зобов`язання забудовника по договору від 18.06.1959 року - виконані. Комісія постановила - надані до здачі домоволодіння гр. ОСОБА_2 , що знаходяться по АДРЕСА_1 вважати прийнятими.

03 листопада 1965 року Кіровоградським бюро технічної інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі договору на право забудови від 18.06.1959 року, акту готовності від 25.10.1965 року, та записано в реєстрову книгу за №13608/67.

Крім того, 08 квітня 1996 року, на ім`я ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії КР №00004796, за яким останньому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0349 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд) (Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1977).

Судом також відзначається, що на підставі постанови Верховної Ради України від 14.07.2016 року №1468-VIII місто Кіровоград перейменовано на місто Кропивницький.

Окрім того, судом також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10 травня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 1405.

З матеріалів спадкової справи судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 08.11.2006 року заведено спадкову справу №722, при цьому, з заявою (надійшла 08.11.2006 року, зареєстрована за №1103) про прийняття спадщиниза законом після cмерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася її (спадкодавця) донька - позивач по справі ОСОБА_1 .

Крім того, з заявою про відмову від спадщини, яка надійшла 08 листопада 2006 року, зареєстрована під №1106 звернувся чоловік спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2335/02-14від 19 жовтня 2018 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Кушнір В.П., за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0, 0349 га в межах згідно з планом, що знаходяться в АДРЕСА_1 , відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у зв`язку з тим, що нормативно-правовими актами, які регулюють роботу нотаріуса не передбачена видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на ім`я померлого подружжя.

В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом, як на підстави позовних вимог позивач зазначила, що вона має право на спадкування за законом частини будинку АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як за життя її (позивача) мати мала право на рівну частку співвласників у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 було побудовано її (позивача) батьками в період шлюбу, спільно подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно, враховуючи, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рівними, тобто по Ѕ часткці, на підставі чого вона (позивач) має право на спадкування за законом Ѕ частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , належної спадкодавцюКоваленко Л.І .

При цьому, з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис за №423. Її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 .

23 вересня 1978 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 , актовий запис за №2042 (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ), змінивши прізвище після укладення шлюбу з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, судом відзначається, що правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як подружжям виникли з моменту реєстрації шлюбу, тобто з 22 серпня 1957 року, та припинилися у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх часткивизнаютьсярівними.

Аналогічне правове положення закріплене і в ст. 60 чинного Сімейного кодексу України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванняшлюбу, визнанняйогонедійсним та поділспільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно є набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених договором або законом.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Крім того, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (в данному випадку, на житловий будинок) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст.1217, 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року, за яким рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (статті 1218, 1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов`язків, нерозривно пов`язаних з особою спадкодавця.

З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

При цьому, частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

З огляду на викладене вище, судом відзначається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , було побудовано, прийнято в експлуатацію та зареєстровано речове право на об`єкт нерухомого майна, в період перебування ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , на підставі чого зазначений житловий будинок №12 , а також земельна ділянка, площею 0, 349 га, яка була виділена ОСОБА_2 під забудову зазначеного житлового будинку на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 18.06.1959 року, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку в подальшому було оформлено відповідачем державним актом на право приватної власності на землю серії КР №00004796, - є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , та відповідно до положень Закону їх частки є рівними, при цьому судом, з наявних у справі доказів іншого не встановлено, крім того, зазначених обставин не заперечував і відповідач по справі, підтвердивши суду зазначені факти, у зв`язку з чим, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 входить право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0, 349 га, за зазначеною адресою, що становить Ѕ частку, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

Встановивши вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню з визначенням, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,0349 га, розташовані в АДРЕСА_1 , становить 1/2 частку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 , які складаються з судового збору, - залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки спадкодавця в праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,0349 га, розташовані в АДРЕСА_1 , становить 1/2 частку.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова