Справа № 462/2077/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2269/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та

його представника ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за участі третіх осіб: Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тузяка Павла Тарасовича, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного Ігоря Олеговича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стор Центр» про скасування реєстраційних дій та визнання недійсним договору-дарування, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , за участі третіх осіб: ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного Ігоря Олеговича про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про скасування реєстраційних дій та визнання недійсним договору-дарування, покликаючи на те, що відповідачами реєстрація речових прав на нерухоме майно при його реальному поділі проведена без його участі, як співвласника такого майна, чим обмежено його право на здійснення права спільної часткової власності на нежитлові приміщення будівлі блоку виробничих приміщень літ. «У-2» , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначає, що реконструкція відповідачем ОСОБА_1 належної їй частини нерухомого майна здійснена без дотримання вимог законодавства, зокрема без отримання відповідних дозвільних документів і є самочинною. Просить скасувати реєстрацію Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларації Мицько Н ОСОБА_7 про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових офісних приміщень літ. «У-2» на АДРЕСА_1 » №ЛВ 9 від 19 листопада 2012 року; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційної дії 13138960, державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тузяк П.Т. реєстрація права власності ОСОБА_1 на офісні приміщення, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір дарування офісних приміщень, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 від 25 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.О. за реєстровим номером 941, та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційної дії 15595858, державний реєстратор приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Чорний І.О. реєстрація права власності ОСОБА_3 на офісні приміщення, набутого за договором дарування офісних приміщень, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 від 25 липня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.О. за реєстровим номером 941.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності, покликаючись на те, що при укладенні договору дарування офісних приміщень, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 від 25 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , дарувальник та обдаровуваний діяли добросовісно та не порушили жодних прав та інтересів ОСОБА_5 , оскільки згідно висновку про визначення реальних часток в будинку ОКП «БТІ та ЕО» №3/944 від 03 лютого 2016 року ОСОБА_5 не є співвласником даних офісних приміщень. ОСОБА_1 була співвласником у виробничих приміщеннях, площею 1089,90 кв.м, а ОСОБА_5 володіє часткою 2/100 у приміщеннях, площею 513,00 кв.м. отже ОСОБА_5 помилково ототожнює різні об`єкти прав на частку в яких належить йому та ОСОБА_3 Просить визнати за ним право власності офісні приміщення, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за участі третіх осіб: Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тузяка Павла Тарасовича, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного Ігоря Олеговича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стор Центр» про скасування реєстраційних дій та визнання недійсним договору-дарування задоволено частково.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційну дію 13138960 реєстрацію права власності ОСОБА_1 на офісні приміщення під літерою «У-2», загальною площею 392,2 м.кв., що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 Львів, вулиця Генерала В. Курмановича 9, здійснену Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тузяком Павлом Тарасовичем.

Визнано недійсним договір дарування офісних приміщень під літерою «У-2», загальною площею 392,2 м.кв., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Курмановича АДРЕСА_1 , від 25 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним Ігорем Олеговичем за реєстровим номером 941.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційну дію 15595858 реєстрацію права власності ОСОБА_8 Ігоровича на офісні приміщення під літерою «У-2», загальною площею 392,2 м.кв., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 Генерала В. Курмановича АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним Ігорем Олеговичем.

У задоволенні позовної вимоги щодо скасування реєстраціїї декларації про готовність об`єкта до експлуатаціїї відмовлено за її безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , за участі третіх осіб: ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного Ігоря Олеговича про визнання права власності відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1770,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду в частині задоволення первісного позову оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначають, що районний суд не звернув увагу на те, що в даній справі жодні права чи інтереси позивача ОСОБА_5 не було порушено, такі не оспорюються відповідачами, а відтак і відсутні підстави для задоволення первісного позову. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги експертний висновок приватної установи «Науково-дослідний інститут судових експертиз та права», з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 здійснила добудову мансардного поверху з дотриманням будівельних норм і правил і ця добудова ніяким чином не перешкоджає позивачу користуватися чи розпоряджатися належним йому на праві власності приміщенням. Вважають необґрунтованими висновки суду про те, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_1 набули право спільної часткової власності в одному і тому ж об`єкті нерухомості. Крім цього вказують, що оскільки ОСОБА_5 не є стороною договору, що оспорюється, він не може визнавати недійсним договір дарування від 12 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Вказують, що при укладенні договору дарування офісних приміщень, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 від 25 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 дарувальник та обдаровуваний діяли добросовісно та не порушили жодних прав та інтересів ОСОБА_5 Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що відповідно до договору дарування від 05 січня 2012 року, укладеного з ОСОБА_9 , позивач ОСОБА_5 набув право власності на 2/100 частини нежитлових приміщень будівлі блоку виробничих приміщень, позначених на плані літерою «У-2», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 1, 2 вказаного договору загальна площа нежитлових приміщень будівлі блоку виробничих приміщень, позначених на плані літерою «У-2» становить 513,0 кв.м. Загальна площа 4/100 (чотирьох сотих) частин нежитлових приміщень будівлі блоку виробничих приміщень, 2/100 частин з яких відчужується, становить 59,7 кв.м., а саме: 17/39,2 кв.м гараж та 18/20,5 гараж. Продавцю ОСОБА_9 предмет продажу належав на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2003 року (а.с.4 т.1).

Судом також установлено, що будівля літ. «У-2» (в подальшому індекс змінено на У-3) за адресою: АДРЕСА_1 з моменту її створення та введення в експлуатацію належала ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» та саме ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» здійснювався первинний продаж частин будівлі нежитлових приміщень.

Відповідно до інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення будівлі літ. «У-2» (У-3) за адресою: АДРЕСА_1 вул.Генерала В.Курмановича становила 1517,5 кв.м.

Приміщення площею 427,6 кв.м, що становило 7/25 частки вищезазначеної будівлі були відчужені ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» ТОВ «Мезон» за договором купівлі-продажу від 26.12.1997.

Згідно реєстраційного посвідчення від 04.07.2002 нежитлові приміщення літ «У-2» будівлі блоку виробничих приміщень загальною площею 1089,9 кв.м, що розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстровані за ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» у реєстровій книзі №3 під реєстровим № 1028.

Приміщення площею 566,4 кв.м, що становило 37/100 ідеальної частки нежитлових приміщень будівлі позначеною літ «У-2» за вищезазначеною адресою були відчужені ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу приміщень від 10.07.2002. Відповідн до п.1.1 договору об`єкт продажу належить продавцеві на праві колективної власності на підставі наказу регіонального відділення ФДМУ по Львівській області № 2073 від 28.09.1995 та Довідки регіонального відділення ФДМУ по Львівській області, виданої 27.05.1998, та зареєстрованих у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки у реєстровій книзі №3 під реєстровим № 1028 від 04.07.2002.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2003 ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» продав, а ОСОБА_9 та ОСОБА_12 купили в рівних частинах кожний 4/100 частини приміщення літ. «У-2» будівлі блоку виробничих приміщень, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1).Відповідно до п.1 договору ці виробничі приміщення позначені на поверховому плані літ «У-2», загальною площею 513,9 кв.м. За згодою сторін у власність покупців переходять приміщення: 17 гараж, площею 39,2 кв.м, 18 гараж, площею 20,5 кв.м. Загальна нежитлова площа відчужуваної частини будівлі блоку 59,7 кв.м. Ця частина будівлі блоку належить продавцю на підставі наказу регіонального відділення ФДМУ по Львівській області № 2073 від 28.09.1995 та Довідки регіонального відділення ФДМУ по Львівській області, виданої 27.05.1998, зареєстрованих у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04.07.2002 та записаного у реєстрову книгу №3 за реєстровим № 1028.

Отже, на момент придбання нежитлових приміщень площею 59,7 кв.м, а саме 29 грудня 2003 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 з 1517,5 кв.м загальної площі приміщення вже були продані приміщення: ТзОВ «Мезону» - площею 427,6 кв.м. та фізичним особам ОСОБА_11 і ОСОБА_13 Р ОСОБА_14 І площею 566,4 кв.м.

У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_15 купили в рівних частинах кожен нежитлові приміщення 8-16; 31-53 у будівлі блоку виробничих приміщень літ. «У-2» , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 , площею 250,0 кв.м (а.с.85-86 т.2). Та на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2007 ОСОБА_1 набула у власність нежитлові приміщення, загальною площею 65,1 кв.м, що складають 4/100 ідеальної частки нежитлових приміщень у блоці виробничих приміщень будівлі, позначеної літ «У-2», за вищезазначеною адресою (а.с.129-132 т.2). Відповідно до п.2, п.3 вказаних договорів відчужувані нежитлові приміщення належать продавцю ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» на підставі наказу № 2073 регіонального відділення ФДМУ по Львівській області № 2073 від 28.09.1995 та Довідки регіонального відділення ФДМУ по Львівській області, виданої 27.05.1998, що зареєстровано 04.07.2002 Львівським обласним державним комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в реєстровій книзі №3 за реєстровим № 1028.

Таким чином, всі об`єкти нерухомого майна, що відчужувались після придбання ТОВ «Мезон» своїх приміщень площею 427,6 кв.м відчужувались як частки одного і того ж приміщення загальною площею 1089,9 кв.м, право власності на яке було зареєстроване за ВАТ «Львівський завод біофізичних приладів» відповідно до реєстраційного посвідчення від 04.07.2002, про що здійснено запис в реєстраційній книзі №3 за реєстровим № 1028.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме у даному нерухомому майні ОСОБА_12 та ОСОБА_9 придбано частку 4/100, 2/100 частин з яких вподальшому набув у власність позивач ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 05 січня 2012 року, а також саме у цьому нерухомому майні було придбано відповідні частки відповідачкою ОСОБА_1

Тому належна позивачу ОСОБА_5 частка в нежитлових приміщеннях буд. літ. У-2 (У-3) на АДРЕСА_1 та належна відповідачу ОСОБА_1 частка в нежитлових приміщеннях буд. літ. У-2 (У-3) на АДРЕСА_1 є відповідними частками у праві спільної часткової власності в одному об`єкті нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності . Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 3/944 від 03 лютого 2016 року та заяви про розподіл, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Холявкою В.Я. від 03 лютого 2016 року, відповідач ОСОБА_1 спільно з іншими власниками часток в буд. літ. У-2 (У-3) на АДРЕСА_1 ТзОВ «Мезон», ОСОБА_16 та ОСОБА_17 здійснили розподіл належних їм часток в праві спільної часткової власності (а.с.11 т.1). При цьому співвласники визначили, що співвласник ОСОБА_1 займає приміщення загальною площею 392,2 кв.м, на підставі чого в подальшому ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію речового права на зазначені офісні приміщення, літ. «У?2» загальною площею 392,2 кв.м як на окреме майно, та відчужено їх за договором дарування від 25.07.2016 ОСОБА_3 .

Проте, до розподілу позивач ОСОБА_5 не залучався, хоча, як встановлено судом, він також був співвласником такого майна, чим порушено його законні права та інтереси. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на офісні приміщення літ «У-2» загальною площею 392,2 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , яка здійснена на підставі заяви про розподіл від 03.02.2016, слід скасувати, а договір дарування офісних приміщень від 25.07.2016, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнати недійсним.

При цьому суд взяв до уваги, що майно, яке виступало предметом договору дарування від 25.07.2016 збудоване за відсутності у ОСОБА_1 передбачених законом дозвільних документів. Так, відповідно до листа ДАБІ у Львівській області № 1013-6/1428-18 від 04 квітня 2018 року відповідно до даних Єдиного реєстру, ведення якого розпочато з 20 травня 2011 року, відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на реконструкцію нежитлових приміщень літ. «У-2» на АДРЕСА_1 (а.с.150 т.1).

Крім того, суд першої інстанції вірно відхилив покликання відповідачів на те, що право власності ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а в подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_5 на нерухоме майна не може розглядатись як право спільної часткової власності, оскільки таке майно зареєстроване в цілому, оскільки ЦК України та будь яким іншим нормативно-правовими актами не було передбачено такої правової підстави для припинення права спільної часткової власності, як державна реєстрація права спільної часткової власності в цілому без відповідно волевиявлення співвласників, та всі нежитлові приміщення в будівлі літ. «У-2» (У-3), які відчужувались після придбання ОСОБА_12 та ОСОБА_9 4/100 частки у даній будівлі перебувають у спільній частковій власності, так як ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а в подальшому ОСОБА_5 так і іншими особами, жодних дій щодо припинення належного їм права спільної часткової не вчинялось.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 обрав не вірний спосіб захисту,т.я він не є стороною договору, що оспорюється, тому не може визнавати такий недійсним, не обґрунтовані, оскільки відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Доводи апелянта про те, що відповідно до експертного висновку № 341/18 від 07.06.2018, наданого судовим експертом Науково-дослідного інституту судових експертиз та права (а.с.201-219 т.1), здійснена ОСОБА_1 добудова мансардного поверху не перешкоджає позивачу користуватися чи розпоряджатися належним йому на праві власності приміщенням, також є необґрунтованими, оскільки експертом не враховано, що крім надбудови мансардного поверху, ОСОБА_1 здійснено прибудову до будівлі «У-2» висотою три поверхи, в якій влаштовано: 1/10- коридор, 2/10,9 технічне приміщення на першому поверсі; 1/1,2 - сходова площадка, 2/15,6 - кабінет на другому поверсі; 7/16,8 їдальня мансарда. Улаштування такої прибудови здійснено без відведення земельної ділянки, тому дії відповідача по самочинному захопленню земельної ділянки, що прилягає до будівлі, порушує права інших співвласників цієї будівлі.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_5 та про відмову у зустрічному позові, оскільки судом не здобуто жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження зустрічного позову.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 18.10.2019

Головуючий

Судді