КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Гуля В.В.,

Суханової Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва, у складі судді Васильченка О.В., від 31 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, нарахування пені та 3% річних в разі невиконання рішення суду.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

31 липня 2019 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

ОСОБА_1 з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції. Вважав, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористався і своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у визначений судом строк зазначені в ухвалі суду від 11 червня 2019 недоліки не усунув і вимоги цієї ухвали не виконав.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Не зважаючи на доводи апеляційної скарги, як вбачається з ухвали Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, суддею в цій ухвалі були зазначені конкретні недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Згідно з даною ухвалою, позивач у встановлений судом процесуальний строк повинен був усунути такі недоліки позовної заяви: зазначити повне найменування юридичної особи-відповідача, реєстраційні номери облікової картки платника податків за їх наявності або номер і серію паспортів для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти сторін, уточнити зміст позовних вимог, надати підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, надати докази наявні у позивача на підтвердження позовних вимог, зазначити ціну позову та обґрунтування звернення до суду із вимогою на майбутнє (п. 2, 3, 4, 5, 9, 10, ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом вказаних норм закону, повернення позовної заяви з підстав невиконання вимог ухвали суду про усунення недоліків можливе лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилася від виконання вказаних у ній вимог.

Як видно з матеріалів, копію вказаної ухвали суду ОСОБА_1 отримав 26 червня 2019 року (а.с. 43), разом з тим у визначені судом строки, з урахуванням строку на почтове пересилання, позивач з заявою про усунення недоліків не звернувся.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно встановив, що позивач був обізнаний щодо необхідності усунення недоліків позовної заяви у відповідності до особисто отриманої ним ухвали про залишення позовної заяви без руху, тому прийшов до обґрунтованого, всупереч твердженням апелянта висновку про наявність правових підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви особі, яка її подала, оскільки в установлений судом строк недоліки позовної заяви не усунуті.

Крім того, суд правильно звернув увагу апелянта, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Поряд з наведеним, апеляційний суд враховує, що повернення позовної заяви із суто формальних підстав, які не перешкоджають її розгляду, є порушенням права на доступ до правосуддя, принцип якого проголошено ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Однак, Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Оскільки ОСОБА_1 до районного суду з заявою щодо повного або часткового усунення недоліки позовної заяви або з запереченнями на них не звернувся, його посилання в апеляційній скарзі на норми національного і міжнародного законодавства та судової практики являються надуманими.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Тому, керуючись ч. 13 ст. 7 , п. 1) ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський,

В.В. Гуль

Є.М. Суханова