Дата документу 15.10.2019 Справа № 331/7829/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/7829/19
Провадження №22-ц/807/2770/19
Головуючий в 1-й інстанції - Прінь І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2019 року, ухвалене у м. Бердянськ (повний текст рішення складено 20 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до державного реєстратора Запорізької обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В., ПАТ «ПУМБ», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій державного реєстратора незаконними. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі крім неї проживають також її донька ОСОБА_2 і онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.09.2008 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ "Перший Український Міжнародний банк" був укладений кредитний договір № 6261372, за умовами якого позичальником було отримано кредит в розмірі 30 000,00 дол. США для забезпечення можливості купівлі вищезазначеної квартири. При цьому позичальником за купівлю квартири було сплачено 60 000,00 дол. США власних коштів, 30 000,00 дол. США були взяті в кредит. 15.09.2008 р. між позичальником та банком було укладено договір іпотеки №6261755, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2016 року було задоволено позовну заяву ПАТ "ПУМБ" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з відстрочкою виконання рішення суду. В кінці жовтня 2017 р. без будь-яких попереджень, до квартири позивача, шляхом зламу замка, незаконно проникли невідомі особи. Вказані особи повідомили, що квартира вже є власністю банку. 19.10.2017р. позивачем було отримано витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно №0800514, з якого було встановлено, що 25.07.2017 року державним реєстратором Запорізької обласної філії КП "Центр державної реєстрації" Безсмолим О.В. було внесено зміни до реєстру прав власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36354584 від 28.07.2017 та зареєстровано право власності на квартиру за ПАТ "ПУМБ". Позивач вважає, що дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про зміну власника предмета іпотеки були вчинені з порушенням вимог діючого законодавства. Позивач ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36354584 від 28.07.2017 09:19:15, державну реєстрацію прав власності від 25.07.2017 р. 12:06:52, номер запису про право власності: 21605255, внесені державним реєстратором Запорізької обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Безсмолим Олександром Володимировичем про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності.

18.05.2018 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ «ПУМБ» зазначив, що на час звернення з позовною заявою до суду Банк є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира перейшла у власність Банку 25.07.2017 на підставі рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В. від 28.07.2017, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності № 21605255. Банк повідомив відповідачів про реєстрацію права власності за ПАТ «ПУМБ» на квартиру та про необхідність звільнення предмета іпотеки. Згідно з довідкою виконавчого комітету Бердянської міської ради № 001-5195/48 у квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказаним відповідачам була направлена вимога про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення від 23.08.2018 № КНО-44.4.2/1168. Проживання та реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника. Посилаючись на ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ч.3 ст. 109 ЖК, пп. 3.2.7., 4.5. договору іпотеки, ст. 317, 321 ЦК України, позивач просив виселити відповідачів з квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняттям з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 22.08.2018 року вказана справа була об`єднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1 до КП «Центр державної реєстрації», АТ «Перший Український Міжнародний банк», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасувано рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Безсмолого Олександра Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36354584 від 28.07.2017, за яким 28.07.2017 року внесено відомості про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

Відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги АТ «ПУМБ».

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки від імені Банку третій особі не є перешкодою для захисту іпотекодержателем своїх порушених прав іншим способом, а саме, шляхом прийняття предмету іпотеки у власність в порядку ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Реєстрація права власності як звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося не в примусовому, а у договірному порядку, тому посилання суду першої інстанції на порушення реєстратором Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Працевитий Г.О., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ»), і ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №6261372, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США, зі сплатою 12.99% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - 15.09.2027 року. (а.с.20-24 т.1)

15.09.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» і ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 6261755, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Чуєвою Т.Т. за реєстровим №2672 (а.с.25-28 т.1), за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань по Договору № 6261372 від 15.09.2008 року позивачем передано Банку придбану нею за договором купівлі-продажу від 15.09.2008 року, у тому числі і за кредитні кошти банку, трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,3 кв.м., жилою площею 40,5 кв.м.

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк ще у грудні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 25.01.2016 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.03.2016 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6261372 від 15.09.2008 року в загальній сумі 26422,04 долари США було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №6261755 від 15.09.2008 року на квартиру АДРЕСА_2 , із застосуванням процедури, передбаченої ст.38 ЗУ «Про іпотеку», встановлено початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконання судового рішення. Також було відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( а.с.161-166 т.1).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2016 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (поручителя) заборгованість за кредитним договором №6261372 від 15.09.2008 року в загальній сумі 26422,04 долари США (а.с.167-169 т.1).

03.03.2016 року склав письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за № 44100/71, яка містить відомості про прострочену заборгованість по поверненню кредиту станом на 03.03.2016 року в сумі 4678,92 дол. США, загальну заборгованість в розмірі 25639,91 дол. США, вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття предмету іпотеки у свою власність) у разі невиконання законних вимог банку та вимогу про виселення (а.с.170 т.1). Вказана вимога була отримана ОСОБА_1 18.03.2016 року (а.с.171т.1).

25.07.2017 року ПАТ «ПУМБ» подав до державного реєстратора Запорізької обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Безсмолого О.В. заяву про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 .

З наданої копії електронної реєстраційної справи №3104 (а.с.1-25 т.4) встановлено, що до заяви про державну реєстрацію права власності банком було надано державному реєстратору: договір іпотеки 6261755, кредитний договір 6261372, вимога 44100/71, рекомендоване повідомлення (а.с.11 т.4).

28.07.2017 року державним реєстратором було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на зазначену вище квартиру за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна ( а.с.17 т.4).

16.11.2017 року ПАТ «ПУМБ» направив ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення письмову вимогу № КНО-44.4.2/1495 про звільнення квартири від особистих речей та присутності третіх осіб (а.с.23-24 т.3). Повторну вимоги про виселення банк направив ОСОБА_1 07.05.2018 року ( а.с.25-27 т.3).

Ухвалюючи оспорюване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин, АТ «ПУМБ» мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позичальник неналежним чином виконувала умови кредитного договору. При цьому, згідно із п. 4.2 договору іпотеки, банк мав право на свій розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений цим пунктом договору, або Закону. Банк скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись у грудні 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який був задоволений судом (Рішенням суду від 25.01.2016 року - а.с.161-166 т.1). Банком і державним реєстратором не було дотримано вимог договору іпотеки та норм чинного законодавства України при зверненні стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності, а саме ст.37 ЗУ «Про іпотеку», п.4.7.1 договору іпотеки від 15.09.2008 року, ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відтак суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Що стосується позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , про виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку у спірній квартирі, то вимоги банку ґрунтувалися на праві власності на спірну квартиру. Оскільки таке право банку оспорене, а тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ч.1, ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

За приписами ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору іпотеки № 6261755 від 15.09.2008, іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його призначення з урахуванням обмежень, що встановлені чинним законодавством України та цим договором.

Згідно п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим Договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначені цим Договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. У разі, якщо визначені цим Договором та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором іпотеко держателя).

Згідно п. 4.7.1, 4.7.2 Договору іпотеки, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим Договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Письмова вимога про усунення порушення основного зобов`язання за № 44100/71 від 03.03.2016 року (а.с.170 т.1) надіслана Банком на адресу боржника не є вимогою в розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки після цієї вимоги банк реалізував своє право звернення стягнення на предмет іпотеки, у один із можливих способів передбачених п.4.2 Іпотечного договору, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Так, рішенням суду від 25.01.2016 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.03.2016 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6261372 від 15.09.2008 року в загальній сумі 26422,04 долари США було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №6261755 від 15.09.2008 року на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.161-166 т.1).

Окрім цього банк захистив свої права в інший спосіб шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2016 року, відповідно до якого було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (поручителя) на користь Банку заборгованість за кредитним договором №6261372 від 15.09.2008 року в загальній сумі 26422,04 долари США (а.с.167-169 т.1).

Таким чином, направлення вимоги майже за півтора року до передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки не вказує на те, що іпотекодавець був обізнаний про реальні наміри Банку перед самою реалізацією позасудового способу захисту права, враховуючи також, що після вказаної вимоги набули законної сили два судових рішення на користь іпотекодержателя.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що у Банку не було підстав оформляти за собою право власності на квартиру в рахунок виконання основного зобов`язання, оскільки Банк надіслав ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання по поверненню кредиту, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття предмету іпотеки у свою власність), не повідомивши про застосування іншого способу задоволення вимог іпотекодержателя на підставі договору іпотеки. Тому висновки суду першої інстанції щодо порушення Банком умов договору іпотеки та приписів чинного законодавства щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Оскільки Банком до моменту передання права власності на квартиру в рахунок виконання основного зобов`язання, було задоволено свої вимоги іншим шляхом (звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду) нотаріус не мав юридичних підстав звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом передання права власності іпотекодержателю. Отже, державна реєстрація права власності на квартиру за Банком була проведена всупереч чинному законодавству й умовам іпотечного договору.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков