ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/11034/18

Провадження № 22-ц/818/4324/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 липня 2019 року в складі судді Поліщук Т.В., -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Заява мотивована тим, що її син ОСОБА_3 поїхав з дому до м. Москви Російської Федерації на заробітки, та з 14 січня 2017 року вона втратила з ним зв`язок. 25.02.2017 року вона звернулась з відповідною заявою до Московського ВП ГУ НП в Харківській області, відомості за якою 26.01.2017 року внесені до ЄРДР за № 0001316 за ознаками ч.1 ст. 115 КК України. Крім того, на звернення її онука ОСОБА_2 до ГУ МВС Російської Федерації по м. Москви з приводу розшуку ОСОБА_3 надана відповідь про відсутність будь-якої інформації щодо знаходження останнього на території м. Москви. Згідно довідки слідчого Московського районного відділу поліції в Харківській області від 08 серпня 2018 року №31180/119-67 до теперішнього часу проведеними слідчо розшуковими діями встановити місцезнаходження ОСОБА_3 не виявилось можливим. За місцем постійного мешкання ОСОБА_3 данні про його місцезнаходження відсутні. Визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім необхідно для зняття його з реєстраційного обліку, отримання субсидії.

В зв`язку з цим просила визнати її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заявник викладені у заяві обставини підтримала, просила заяву задовольнити, розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 03 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім - відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву про визнання фізичної особи ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що факт виїзду ОСОБА_3 до Російської Федерації, після чого з ним втрачений зв`язок, заявником не доведений та не знайшов свого підтвердження при розгляді справи та не підтверджуються наявними у справі доказами.

Проте, апелянт вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів відсутності в місті постійного проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та відсутні будь-які відомості про його місце перебування.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання відповідача безвісно відсутнім, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявником не надано достатньо доказів на підтвердження своєї заяви.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 зареєстрований разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Порядок обчислення строку, зазначеного в ст. 43 ЦПК України, залежить від того, чи можливо встановити день одержання останніх відомостей про місцеперебування особи. Якщо такий день можна встановити (отримання листа; телефонна розмова; від`їзд з місця постійного або тимчасового проживання тощо), початок перебігу річного строку починається з дня, наступного за днем одержання таких відомостей (стаття 253 ЦК України).

У випадку можливості встановити місяць одержання останніх відомостей про зниклу особу, річний строк починається з першого числа наступного місяця. Якщо і місяць залишається невідомим, цей строк починає спливати з 1 січня наступного року.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0001316 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, ОСОБА_1 25.02.2017 року звернулась до Московського ВП ГУ НП в Харківській області із повідомленням, що 14.01.2017 року вона втратила зв`язок зі своїм сином ОСОБА_3 ..

Згідно довідки Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 08.08.2018 року, до теперішнього часу проведеними слідчо (розшуковими) діями встановити місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявилось можливим.

Згідно повідомлення ГУ МВС Російської Федерації по місту Москва перевіркою не встановлено місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території м. Москви.

Згідно повідомлення Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 29.12.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно інформації Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 20.02.2019 року ОСОБА_3 навчався у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 42 ХМР Харківської області з 01.09.1978 року, закінчив 8 класів та отримав свідоцтво про восьмирічну освіту. ОСОБА_3 пільгами на житлово-комунальні послуги не користується та не користувався, як отримувач житлової субсидії або біль-яких соціальних допомог, на обліку не перебував та не перебуває, відповідно до інформації Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 01.02.2019 року, з травня 2015 року на обліку в Управлінні, як отримувач субсидії перебуває мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , 1948 року народження. Інша інформація стосовно ОСОБА_3 в Адміністрації району та її структурних підрозділах відсутня.

Згідно повідомлень ГУ ПФУ в Харківській області від 25.01.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

Згідно повідомлення ГТУЮ у Харківській області від 18.03.2019 року, перевіркою даних по розширеному пошуку системи Державний реєстр актів цивільного стану громадян актових записів про смерть відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено, перевірку проведено за період з 01.01.2012 року по теперішній час.

Згідно повідомлення Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 10.06.2019 року, Московським ВП ГУ НП в Харківській області відносно гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено ОРС № 6717008 від 06.03.2017 за ч.1 ст. 115 КК України за фактом зникнення безвісті, ЄРДР № 0001316 від 26.02.2017 року. На теперішній час встановити місцезнаходження останнього не виявилось можливим, подальші розшукові заходи тривають.

Проте, за відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації від 13.12.2018 року, за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує відповідно до п. 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 року № 472, відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних не виявлено.

Інших будь-яких доказів на підтвердження своєї заяви ОСОБА_1 не надано.

Посилання ОСОБА_1 на копію акту від 08.08.2018 року обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки ця копія акту ніким не посвідчена, і ким складена - не зрозуміло, жодного акту, складеного певними установами про відсутність ОСОБА_3 у зазначеній квартирі - нею не надано.

Також відсутні і пояснення свідків стосовно заявлених вимог, данні щодо знаходження ОСОБА_3 у місцях позбавлення волі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання відповідача безвісно відсутнім, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко