Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 320/185/13-ц

провадження № 61-18922св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Мелітопольгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року у складі судді Урупи І. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Дзярука М. П.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, уточнивши який, просив усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, зобов`язавши ОСОБА_2 відновити межі належної йому земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до меж, встановлених державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, та знести частину паркану, який знаходиться на межі належної йому земельної ділянки; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Мелітопольгаз» (далі - ПАТ «Мелітопольгаз») провести демонтаж частини газової труби, яка проходить в межах його земельної ділянки; зобов`язати ОСОБА_2 сплатити ПАТ «Мелітопольгаз» витрати за виконання робіт з демонтажу частини газової труби, яка знаходиться на межах належної позивачу земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказував на те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 липня 2010 року він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 а визначено при складанні технічної документації для попереднього власника, межі земельної ділянки встановлені в натурі та узгоджені з сумісними власниками земельних ділянок. При виготовленні технічної документації при оформленні права власності на земельну ділянку складався акт визначення меж земельної ділянки в натурі. Межі належної йому земельної ділянки було визначено в розмірах: 21,50 м х 46,52 м х 21,50 м х 46,52 м. Такі межі земельної ділянки вказані і в технічній документації попереднього власника.

22 березня 2011 року він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Для складання проекту забудови земельної ділянки він звернувся до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Мелітопольської міської ради та отримав будівельний паспорт з вимогами до забудови та схемою забудови земельної ділянки. Однак, при здійсненні замірів для виконання будівельних робіт з`ясувалося, що він не може виконати умови, які викладені в будівельному паспорті, оскільки ОСОБА_2 незаконно користується частиною його земельної ділянки площею 14 кв. м на якій встановлено паркан, над яким проходить газова труба, яку ОСОБА_2 відмовляється демонтувати. Роботи з демонтажу має виконувати ПАТ «Мелітопольгаз».

Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області рішенням від 26 травня 2016 року позов задовольнив частково. Усунув перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Зобов`язав ОСОБА_2 , який є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відновити межі земельної ділянки відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 09 грудня 2010 року серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 грудня 2004 року серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , шляхом знесення частини паркану, що знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_1 В решті позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ширина земельної ділянки по АДРЕСА_1 між точками Б та В, що межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 21,50 м , фактично не відповідає розмірам зазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зафіксованим у державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_2 , а тому межі спірних земельних ділянок підлягають відновленню відповідно до державних актів, виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Доказів порушення прав позивача саме ПАТ «Мелітопольгаз» суду не надано. ПАТ «Мелітопольгаз» є виконавцем робіт за замовленням власником будинку по АДРЕСА_1 , а не власником газопроводу за вказаною адресою, права позивача не порушував.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 16 листопада 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судами неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, не надано належної правової оцінки, не перевірено зацікавленості їх виконавця в позитивному вирішенні спору на користь позивача та їх відповідність нормативним актам.

Позивач не надав фактичних доказів порушення його прав неможливістю проведення будівництва нерухомості саме за відсутності спірного клаптика землі, який як суд першої, так і суд апеляційної інстанції вважав встановленим, про що чітко визначено в оскаржуваних рішеннях.

До того ж, в ході розгляду справи судова будівельно-технічна експертиза, яка б могла встановити наявність (відсутність) порушення прав позивача, не призначалася, а тому суди попередніх інстанцій на підставі неналежних доказів вважали встановленими ті обставини, які належним чином не підтверджують факт порушення прав позивача.

Виконання спірного рішення може значно нашкодити моїм правам, оскільки до стовпчиків, на яких кріпиться паркан, на верхній частині кріпиться труба газопроводу, яка проходить по всій довжині паркану, а її знесення (перенесення) не визначено спірним рішенням суду першої інстанції, оскільки позивачу відмовлено в цій частині позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження судових рішень. Відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи встановлені судами

28 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Васильцовою О. П., зареєстрованого в реєстрі за № 1858, за умовами якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 999,88 кв. м, присадибна ділянка, по АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 09 грудня 2010 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:018:0049. Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки її ширина між точками А та Б, В та Г - 21,50 м, між точками А та Г , Б та В - 46,52 м. Межі земельної ділянки погоджувались із суміжними землевласниками (землекористувачами).

Власником земельної ділянки, площею 552,27 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 , право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23 грудня 2004 року, є ОСОБА_2 Вказана земельна ділянка має кадастровий номер - .02.018.0102, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. Відповідно до плану зовнішніх меж цієї земельної ділянки її ширина між точками Б та В - 21,50 м, між точками В та Г - 19,10 м, між точками А та Г - 29,50 м.

Крім того, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 967,58 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 , право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 23 грудня 2004 року. Вказана земельна ділянка має кадастровий номер .02.018.0048, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. Відповідно до плану зовнішніх меж цієї земельної ділянки її ширина між точками В та Г - 29,50 м, між точками Г та А - 31,89 м, між точками А та Б - 31,39 м, між точками В та Б - 31,70 м.

Згідно з технічною документацією та планом встановлених меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 довжина ліній складає: 21,50; 46,52; 21,50; 46,52. Вказана земельна ділянка мала вказану конфігурацію і при попередніх власниках.

Відповідно до плану меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , вона межує по лініям між Б до В з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землевласниками, ширина земельної ділянки між точками Б та В складає 21,50 м.

Згідно з планом встановлених меж земельної ділянки позивача довжина ліній між точками 1 та 2 складає 21,50 м; між точками 2 та 3 складає 0,56 м; між точками 3 та 4 складає 44,95 м; між точками 4 та 5 складає 1,01 м; між точками 5 та 6 складає 21,50 м; між точками 6 та 7 складає 0,32 м; між точками 7 та 8 складає 45,76 м; між точками 8 та 1 складає 0,45 м. Частина земельної ділянки площею 14 кв. м по АДРЕСА_1 знаходиться у фактичному користуванні за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії будівельного паспорта за адресою: АДРЕСА_1 встановлені вимоги до забудови земельної ділянки, при плануванні забудови враховано, зокрема, необхідні від будівель та межі відстані.

Мелітопольським відділенням ДП «Укргеоінформ» виконано топогеодезична зйомка земельних ділянок по АДРЕСА_1 . Зведеним планом цих земельних ділянок встановлена невідповідність розмірів та конфігурації земельної ділянки, зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю відповідача ОСОБА_2 , розмірам та конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується останній вздовж сторони, що межує з земельною ділянкою позивача. Фактично встановлено накладання зовнішніх меж земельних ділянок позивача та відповідача ОСОБА_2 з одного кута на 0,20 м, з іншого - на 0,87 м.

Геодезична зйомка земельних ділянок здійснена в ході розгляду даної справи та не суперечить даним геодезичної зйомки здійсненої ФОП ОСОБА_8 , яка надана ОСОБА_2 , з плану меж земельних ділянок якої також вбачається накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача та невідповідність зовнішніх меж державним актам на право власності на земельні ділянки.

ОСОБА_2 не заперечував проти того, що паркан встановлено по лінії межі земельної ділянки, яка знаходиться у його фактичному користуванні, а не відповідно до державного акта, та підтвердив, що жодних перенесень паркану з часу його встановлення у 2001 році він не здійснював.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частинами першою, другою статті 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до статті 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Встановивши фактичні обставини справи на підставі наявних у ній доказів, оцінивши докази, як кожного окремо так і у їх сукупності, правильно застосувавши наведені вище норми матеріального права, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки встановлено накладання зовнішніх меж земельних ділянок позивача та відповідача ОСОБА_2 з одного кута на 0,20 м, з іншого - на 0,87 м, а тому межі спірних земельних ділянок підлягають відновленню відповідно до державних актів, виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних

правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, зокрема щодо порушення прав позивача як власника сусідньої земельної ділянки, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної

інстанцій без змін.

Виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року, у зв`язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило