Справа № 420/2251/18
Провадження № 22-ц/810/684/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04 липня 2019 року,ухваленого Новопсковським районним судом у складі: судді Чалого А.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 24 липня 2014 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали розписку, згідно якої вони отримали від позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 8000 доларів США в якості сплати завдатку при купівлі-продажу будинку та домовилися з відповідачами, що у випадку неукладення вказаного договору по незалежним від них причинам повернути позивачам передані кошти.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, і позивачка відмовилась укладати договір купівлі-продажу, у зв`язку з чим просила відповідачів повернути їй кошти.

Оскільки відповідачі на прохання позивачки добровільно кошти не повернули, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_7 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 19.03.2018 року скасовано рішення суду першої інстанції та частково задоволено вимоги ОСОБА_8 , стягнуто солідарно з відповідачів у якості авансу 104080 грн, що еквівалентно 4000 доларам США, тобто половині від всієї суми, яка належала ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя, і позивачка ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб не прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Оскільки відмова у задоволенні позову повністю мала місце через неподання позивачкою заяви про прийняття спадщини та доказів про постійне проживання подружжя ОСОБА_10 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 , позивачка ОСОБА_1 в травні 2018 року з метою оформлення спадщини звернулася до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Басової О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка зареєструвала спадкову справу.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку не був укладений, передані відповідачам кошти у розмірі 8000 доларів США не є завдатком, а є авансом, який не виконує забезпечувальну функцію, з посиланням на застосування до спірних правовідносин сторін ст. 1212, 1213 ЦК України ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 104080,00 грн, що еквівалентно 4000 доларам США, а також судові витрати, понесені під час розгляду справи в суді - судовий збір у розмірі 1040,80 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Від відповідача ОСОБА_2 . надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивачки не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні повністю та стягнути 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу згідно з умовами договору про надання правової допомоги. Також посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 04 липня 2019року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштіввідмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7100 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували її право як спадкоємця на стягнення безпідставно набутих коштів, що належали її померлому чоловіку ОСОБА_6 .

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка ОСОБА_11 в особі свого представника ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою та просить скасувати його як незаконне, необґрунтоване та задовольнити її позовні вимоги. Доводами скарги є неправильне застосування практики Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами та положень Книги шостої ЦК України, оскільки суд не застосував положення ст. 1268 ЦК України і не врахував, що видача свідоцтва про право на спадщину не обмежується строком, факт подання заяви та відкриття спадкової справи позивачкою доведено, отже для даних правовідносин визначальним є встановлення факту того, що спадкоємець подав заяву про прийняття спадщини, а не видача свідоцтва про спадщину.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача про невизнання скарги як необґрунтованої та безпідставної.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії -Коновалова В.А. , Авалян Н.М .

Апеляційне провадження по справі відкрито 09 серпня 2019 року, ухвалою суду від 20 серпня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 26 вересня 2019 року об 11-й год. 26 вересня 2019 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у відрядженні головуючого судді Назарової М.В. Розгляд справи призначений на 17 жовтня 2019 року о 12-й.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2019 року вилучено суддю Авалян Н .М. у зв`язку із перебуванням у відпустці, новий суддя у складі суду Кострицький В.В.

У судовому засіданні представник відповідачів заперечував проти задоволення скарги.

Позивачка, відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Судом встановлено, що згідно розписки від 24.07.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали 8000 доларів США від ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в якості завдатку купівлі будинку по АДРЕСА_1 . У разі неукладення договору купівлі-продажу по незалежним від відповідачів причинам, останні зобов`язалися виплатити зазначену суму за першою вимогою (а.с. 13).

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 09.08.1969 року Артемівським міськбюро ЗАГС Донецької області (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 15.09.2014 року виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52077708 від 29.05.2018 року вбачається, що приватним нотаріусом Басовою О.В. 29.05.2018 року зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Згідно довідки № 494, виданої 30.03.2018 року виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції також оглянуто справу ЄУ № 420/1149/17 провадження № 2/420/21/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів , а саме - 208160,00 грн, що еквівалентно 8000 доларів США.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 09.01.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 19.03.2018 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнуто солідарно з відповідачів 104080 грн (а.с. 6-8).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що передана подружжям ОСОБА_10 відповідачам грошова сума в розмірі 8000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню.

Разом з тим, колегія суддів зазначила, що згідно приписів ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України спірні кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому частки дружини та чоловіка є рівними. Після смерті ОСОБА_6 позивачка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк спадщину не прийняла, оскільки в передбаченому ст. 1269 ЦК України порядку із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулась. Крім того, ОСОБА_1 не можливо вважати і такою, що прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки нею суду не було надано жодних доказів на підтвердження факту її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Апеляційний суд вважав, що оскільки ОСОБА_1 не є спадкоємицею, що прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , тому задоволенню підлягають позовні вимоги лише в частині стягнення 1/2 частини авансу, сплаченого 24.07.2014 року.

Звертаючись до суду із теперішнім позовом, позивачка зазначає, що у відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, а тому вважає, що надані суду витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52077708 від 29.05.2018 року про реєстрацію спадкової справи та довідка № 494, видана 30.03.2018 року виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про сумісне проживання позивача та її померлого чоловіка, є підставою для стягнення з відповідачів грошових коштів, які належали померлому ОСОБА_6

Судом правильно не погоджені вказані підстави позову, а доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині колегія суддів вважає помилковим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем.

Судом вірно не визнано довідку № 494, видану 30.03.2018 року виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про сумісне проживання позивачки ОСОБА_1 та її померлого чоловіка ОСОБА_6 до дня смерті останнього за адресою: АДРЕСА_2 , беззаперечним та допустимим доказом, оскільки вона не узгоджується з іншими доказами у справі - довідкою № 366, виданою 05.03.2018 року виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42), та довідкою № від 14.11.2014 року про те, що позивачка ОСОБА_1 на час смерті чоловіка мешкала за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 44).

Доводи скарги про те, що ОСОБА_6 зареєстрований за зазначеною адресою як внутрішньо переміщена особа, і як тяжко хворий протягом серпня-вересня 2014 року ніяк не міг мешкати за іншою адресою без стороннього догляду, не є належним підтвердженням спільного проживання подружжя Драніщевих станом на час смерті спадкодавця, оскільки у випадку неузгодженості вищезазначених письмових доказів законом передбачений інший порядок встановлення такого факту.

Як помилковими є і доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом положень Книги шостої ЦК України - ст. 1268 ЦК України і неврахування того, що видача свідоцтва про право на спадщину не обмежується строком, оскільки судом правильно встановлено, що наданий позивачем витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52077708 від 29.05.2018 року, згідно якого спадкова справа № 62484766 внесена до Спадкового реєстру, не свідчить про прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_6 , а є лише доказом вчинення нотаріальної дії відповідно глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5.

Отже, оскільки у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України позивачкою не доведено як факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а подання нею заяви про прийняття спадщини поза межами визначеного частиною першої статті 1270 ЦК України строку не є прийняттям спадщини у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України, то судом зроблено правильний висновок про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки необґрунтованість позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, то судом правильно не взято до уваги заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Довід скарги про неправильне визначення судом розміру судових витрат також не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки відповідачем ОСОБА_2 надані суду Договір № 20/02 від 20.02.2019 року про надання правової допомоги з додатком № 1, де зазначені врегульовані мінімальні ставки (тарифи) адвокатського гонорару, Акт № 1 виконаних робіт (наданих послуг) за вказаним договором від 04.07.2019 року (усна консультація - 500 грн, складання відзиву на позовну заяву на 8 сторінках - 3200 грн, участь у судових засіданнях 08.04.2019 р. - 2000 грн, 06.05.2019 р. та 04.07.2019 р. по 700 грн. день, а загалом 7100 грн., товарний чек від 04.07.2019 року про сплату відповідачкою вказаної суми адвокату (а.с. 82-86).

Оскільки розподіл судових витрат, до яких відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України відносяться і витрати, пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу), здійснюється згідно з пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, то судом правильно вирішено, що вказані витрати як підтверджені належними доказами у разі відмови у задоволенні позову мають бути покладені на позивача.

Також відповідно до частини 8 вказаної норми докази судових витрат подаються до закінчення судових дебатів, і згідно матеріалів справи ці докази надані суду разом із письмовою промовою адвоката у судових дебатах (а.с. 76).

Зазначення у попередньому розрахунку судових витрат неповної суми судових витрат пов`язано із відкладенням розгляду справи, що не пов`язано із зловживанням стороною відповідача своїми процесуальними правами.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представником сторони відповідачів ОСОБА_7 надано акт № 2 виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 20/-2 від 20.02.2019 року від 17.10.2019 року, товарний чек про оплату представнику 26 вересня 2019 року 2300 грн., які у відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за потрібне також стягнути з позивачки на користь відповідачів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: ЛНАУ АДРЕСА_4 , проживає АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 23.10.1996 р., мешкає: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , виданий Новосковським РВ УМВС України в Луганській області 17.11.1998 року, проживає: АДРЕСА_1 ) по 1150 грн. судових витрат кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 21 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: