Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/397/19

Провадження №2/377/188/19

16 жовтня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретарів судового засідання - Прядко Н.М., Маряхіної І.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 32954 від 28.04.2016 року в сумі 41303 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 гривня.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 28 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір позики № 32954, шляхом заповнення заявки. За умовами вказаного договору позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1000 гривень, строком на 15 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1000 гривень. На підставі п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язався здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. Так, згідно п. 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позивач належним чином виконав умови договору позики, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року. Проте, відповідачем умови договору не виконані, в зв`язку з чим, станом на 24.05.2019 року утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 1000 гривень - основний борг; 21329 гривень - заборгованість по відсоткам; 18974 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, всього на загальну суму 41303 гривень.

29 серпня 2019 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що система та процедура надання грошових коштів через сайт позивача не встановлює належної ідентифікації особи, що подає електрону заявку на отримання позики. В свою чергу це дає можливість третім особам здійснювати шахрайські дії, маючи лише необхідні дані для отримання позики. На даний час у відкритому доступі знаходиться безліч персональних даних майже на будь-яку особу, що є громадянином України. В наданих позивачем доказах нібито власноручного заповнення всіх необхідних даних для отримання позики, міститься ряд помилок, таких як адреса реєстрації, номер телефону та електронна пошта. Позивач не довів, що саме він, своїми діями бажав виникнення у нього прав та обов`язків за укладеним в електронній формі договору позики. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду. Так, згідно тверджень позивача, договір позики було укладено 28.04.2016 року, терміном на п`ятнадцять днів. Виходячи з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається зі спливом строку для виконання зобов`язання, тобто з 14.05.2016 року. Таким чином, 13.05.2016 року закінчився строк позовної давності. Позовна заява подана позивачем 28.05.2019 року, а надійшла до суду 05.06.2019 року, що в свою чергу свідчить про пропуск строку позовної давності позивачем на звернення до суду з даним позовом.

16 вересня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Керуючись ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України, представник позивача зазначив, що позиція відповідача про закінчення строку позовної давності між сторонами по справі не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Так, останній платіж відповідачем за договором позики № 32954 від 28.04.2016 року був сплачений 07.07.2017 року в сумі 220 гривень, що підтверджується банківською випискою № 11 за 07.07.2017 року та детальним розрахунком заборгованості за договором позики № 32954 від 28.04.2016 року. Видача позик ТОВ «ВЕЛЛФІН» здійснюється на підставі «Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, які знаходяться на сайті Creditup .com.ua та є додатком 5 до позовної заяви. Пунктом 1.6 договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є правила. Зокрема, згідно п. 6.3 Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщення інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору. Пунктом 6.8 Правил закріплено, що заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики. Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Представник позивача у призначене судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач двічі з`являвся в судові засідання, які відбулися 09 вересня 2019 року та 24 вересня 2019 року, надав відзив на позовну заяву, проте вступне слово відповідача заслухане не було в зв`язку з відкладенням судового засідання за його клопотанням на підставі ст.240 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 , керуючись п. п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики, затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 27 жовтня 2015 року, оформив на сайті ТОВ «Веллфін» в електронному вигляді заявку для отримання позики у розмірі 1000 гривень, шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства .

ТОВ «Веллфін» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. і затверджені наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

За змістом п.6.3. Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, вказану в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики.

Як зазначено у п.6.4 Правил, у разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті.

Відповідно до п.6.7 Правил для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету.

Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закон № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

28 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір в електронній формі.

Відповідно до укладеного договору позики № 32954 від 28 квітня 2016 року позикодавець надав позичальнику грошові кошти в позику в сумі 1000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Як зазначено у п. 1.2 договору позики, строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1.3 договору позики визначено, що позика надається строком на 15 днів.

Згідно повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» 28 квітня 2016 року через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн») було проведено успішно видачу займу на сайті CREDITUP.COM.UA в сумі 1000 гривень на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Проведення платежів Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» здійснюється на підставі договору доручення № ФБ211/11, укладеного 18.11.2015 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ «Платежі онлайн», згідно умов якого, довіритель уповноважує повіреного вчиняти від імені та в інтересах довірителя наступні ді, а саме: укладати угоди з банками-еквайрами щодо проведення платежів клієнтів довірителя на користь довірителя; діяти від імені та в інтересах довірителя щодо здійснення повноважень по вже укладеним договорам з банками-еквайрами; забезпечити здійснення банками-еквайрами платежів клієнтів довірителя на користь довірителя за допомогою сервісу Platon (п. п. 1-1.3 договору доручення).

Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого він отримав в позику 1000 гривень, і відповідачем вказані обставини не спростовані.

Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 % від суми позики, але неменше ніж гривень за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 3.1 договору позики позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків - пункт 3.1. договору.

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 13 травня 2016 року в сумі 1296 гривень, з яких 1000 гривень - сума позики, 296 гривень - сума процентів за користування позикою за період 28 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року.

Згідно довідки щодо заборгованості за договором № 32954 від 28.04.2016 року станом на 24 травня 2019 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 41303 гривні, з них: 1000 гривень - заборгованість за основною сумою позики, 21329 гривень - заборгованість за процентами згідно договору, 18974 гривень - заборгованість за простроченими процентами.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за вказаним договором позики, відповідач 18 травня 2016 року вніс кошти на погашення заборгованості за даним договором 10 гривень, 23 листопада 2016 року - 510 гривень, 06 лютого 2017 року - 500 гривень, 23 березня 2017 року - 200 гривень, 24 травня 2017 року - 300 гривень, 23 червня 2017 року - 300 гривень, 07 липня 2017 року - 220 гривень.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 28 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року в сумі 296 гривень. Проте, після закінчення строку дії договору заплатив кошти на погашення заборгованості за даним договором в загальній сумі 2040 гривень. Внесення коштів на погашення заборгованості за договором позики є перериванням перебігу позовної давності відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000 гривень та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 28 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року в сумі 296 гривень не підлягає задоволенню оскільки заборгованість у зазначеному розмірі була сплачена відповідачем в повному обсязі.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за процентами та за простроченими процентами за користування позикою за період з 14 травня 2016 року по 24 травня 2019 року, суд виходить з такого.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 32954 від 28 квітня 2016 року ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 13 травня 2016 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 13 травня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 40007 гривень включає період з 14 травня 2016 року по 24 травня 2019 року, який виходить за межі строку кредитування.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між фінансовою установою та фізичною особою - споживачем фінансових послуг по наданню грошових коштів у позику (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам та по простроченим процентам за користування позикою за період з 14 травня 2016 року по 24 травня 2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем сплачено кошти на погашення заборгованості за вказаним договором позики в сумі 2040 гривень, що перевищує суму позики та проценти за користування позикою в період з 28 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , юридична адреса: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення виготовлено 21 жовтня 2019 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька