Дата документу 23.10.2019 Справа № 335/3877/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3877/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ходько В.М.
Провадження №22-ц/807/3115/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, стягувач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, за змістом якого просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордонОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на нього за виконавчим листом № 332/1210/16-ц виданого 08.10.2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя.

В поданні зазначив, що на виконанні виконавчого округу Запорізької області знаходиться виконавче провадження № 57566149 з примусового виконання виконавчого листа № 332/1210/16-ц від 08.10.2018 року виданого Запорізьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1336537.56 доларів США за кредитним договором № 011111-КЛВ від 02.11.2011 року, шляхом продажу вантажного сідлового тягача марки МАN TGA 41ОА, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з публічних торгів зі встановленням початкової вартості майна в розмірі 2216348.00 грн. В рахунок погашення заборгованості ТОВ «Торговий дім « «Енергетичні технології» перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

31.10.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 57566149 та постанову про арешт майна боржника.

Рішення до теперішнього часу не виконане, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, на виклик приватного виконавця з`явитися до приватного виконавця для надання пояснень стосовно невиконання судового рішення не з`являється, пояснень щодо місцезнаходження майна на яке накладено арешт не надає.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом № 332/1210,16-ц від 08.10.2018 року виданим Заводським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року подання задовлено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених на нього за виконавчим листом № 332/1210/16-ц виданого 08.10.2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення заборгованості в розмірі 1 336 537,56 доларів США.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття відповідних заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповного зясування обставин, що мають істотне значення для справи, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у поданні державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не доведено факту ухилення його, як боржника, від виконання зобов`язання, а наявність постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника не може бути підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вказує на те, що судупершої інстанції не був відомий той факт, що боржник працює на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю та має необхідність виїжджати за межі України і таке обмеження перешкоджає підприємству отримувати прибутки у звязку із неналежним здійсненням переговорів з контрагентами, що унеможливлює сплачувати обов`язкові бюджетні платежі та платежі за іншими зобов`язаннями. ОСОБА_1 вказує, що в ухвалі суду не зазначено на підставі яких доказів суд дійшов висновку про неможливість виконання рішення суду.

Також зазначає, що після відкриття виконавчого провадження апелянт сплатив 5655,01 грн. судового збору та 800 грн. у рахунок погашення витрат державного виконавця, що свідчить про відсутність будь-якого наміру не виконувати судове рішення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ « Банк Кредит Дніпро», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, винесено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тобто, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича перебуває виконавче провадження № 57566149 по виконанню виконавчого листа виданого 08.10.2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/1210/16-ц про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 336 537,56 доларів США за кредитним договором № 021111-КЛВ від 02.11.2011 року шляхом продажу вказаного майна з публічних торгів зі встановленням початкової вартості майна в розмірі 2 216 348,00 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 021111-КЛВ-Z/5 від 12.12.2011року на предмет застави, що належить ОСОБА_1 , а саме: вантажний сідловий тягач марки MAN TGA 410A, 2001 року випуску, (кузов/шасі) № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою приватного виконавця Сколибог О.С. ВП 57566149 від 31.10.2018 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 332/1210/16-ц, виданого 08.10.2018 року Заводським районним судом м. Запоріжжя. Зазначена постанова була направлена ОСОБА_1 01.11.2018 року на адресу зазначену у виконавчому листі, про що свідчить список поштових ( рекомендованих листів) та квитанція поштового зв`язку про відправлення ( а.с. 8-10).

Постановою приватного виконавця Сколибог О.С. ВП № 57566149 від 31.10.2018 року було накладено арешт на транспортний засіб вантажного сідлового тягача марки МАN TGA 41ОА, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .. Постановою ВП № 57566149 від 31.10.2018 року було оголошено в розшук майно боржника. Зазначені постанови також були направлені ОСОБА_1 ( а.с. 11-16).

Згідно акту приватного виконавця Сколибог О.С. від 09.11.2018 року вбачається, що з метою перевірки наявності транспортного засобу вказаного у виконавчому листі № 332/1210/16-ц останнім було здійснено виїзд за адресою знаходження боржника м АДРЕСА_1 ( вказаного у виконавчому листі від 22.05.2018 року ), проте, за зазначеною адресою транспортного засобу не було виявлено ( а.с. 18).

У зв`язку з чим, 22.11.2018 року приватний виконавець Сколибог О.С. на адресу проживання ОСОБА_1 направив вимогу № 3459 про надання інформації про місцезнаходження/ місце зберігання майна, належного боржникові, яке є предметом застави за договором застави № 021111-КЛВ Z/4 від 01.11.2011 року згідно виконавчого листа № 332/1210/16-ц від 08.10.2018 року в п`ятиденний термін з дня її отримання.

Як вбачається з матеріалів справи копію зазначеної вимоги від 22.11.2018 року представник ОСОБА_1 адвокат Міхова Ю.О. отримала 27.11.2018 року (а.с. 19-20).

Натомість, зазначена вимога ОСОБА_1 виконана не була.

08.01.2019 року приватний виконавець Сколибог О.С. повторно на адресу проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 направив вимогу з`явитися до виконавця 16.01.2019 року на 10.00 годину за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жаботинського АДРЕСА_2 , буд. 50, офіс 102 щодо сплати боргу за виконавчим документом та надання пояснень за фактом не виконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання ( а.с. 24-26. а.с. 34).

Зазначена вимога ОСОБА_1 також виконана не була, останній до приватного виконавця в зазначений час не з`явився.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 17.01.2019 року на адресу місцезнаходження приватного виконавця Сколибог О.С. направив договір зберігання № 10/03/16 від 10.03.2016 року укладеного між ПП « СЕТ ФРУТ» та ОСОБА_1 , лист звернення від 20.12.2018 року про розірвання договору зберігання та повернення майна, додаткову угоду № 1 від 20.12.2018 року до договору зберігання № 10/03/16 від 10.03.2016 року ( а.с. 50-55).

Водночас, в цих документах не зазначено місцезнаходження ( зберігання) майна, а саме, транспортний засіб вантажного сідлового тягача марки МАN TGA 41 НОМЕР_4 , 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Отже, на час направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України боржника без вилучення траспортного документа ОСОБА_1 так і не повідомив приватного виконавця про місцезнаходження ( зберігання) транспортного засобу на який накледено арешт, з метою виконання судового рішення.

Згідно ч. 5 ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Натомість, з наданих виконавцем матеріалів вбачається, що станом на сьогоднішній день рішення суду боржником не виконано, борг згідно виконавчого документу боржником визначеним судом способом не погашено. Останнім не вживається будь-яких заходів, спрямованих на таке виконаня, жодних відомостей про намагання співпрацювати з приватним виконавцем матеріали виконавчого провадження не містять, виклики та листи приватного виконавця боржником проігноровано, що є підтвердженням свідомого невиконання рішення суду та, відповідно, підставою для тимчасового обмеження у праві виїду за межі України.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що державним виконавцем здійснено всі передбачені законом заходи для стягнення заборгованості, проте це не призвело до належного виконання рішення суду.

Разом з тим, приватним виконавцем до суду надано докази, що в боржника є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та він неодноразово перетинав кордон України (а.с.30, а.с. 33).

ОСОБА_1 не надав суду будь - яких належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність відповідних труднощів в поверненні заставного рухомого майна та щодо неможливості з об`єктивних причин виконати судове рішення про стягнення на предмет застави транспортний засіб вантажного сідлового тягача марки МАN TGA 41ОА, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1336537.56 доларів США за кредитним договором № 021111- КЛВ від 02.11. 2011 року, шляхом пародажу вказанаго майна з публічниї торгів.

Вищезазначені обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ « Банк Кредит Дніпро», оскільки не повідомив приватного виконавця про місцезнаходження зазначеного майна, яке належить йому на праві власності для подальшого його продажу з публічних торгів.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40, зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

Так, у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Доводи апеляційної скарги про нявність тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України обмежує його здійснювати мвої функційні обов`язки на займаній посаді директора Товариства є необгрунтованими та грунтуються виключно на його доводах, оскільки не надано будь-яких належних доказів того, що саме від його неперетину кордону підприємство, на якому він займає посаду, зазнало збитків.

Доводи апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали допущена помилка, а саме зазначено про виконання зобов`язань покладених на боржника за виконавчим листом № 332/1210/16-ц виданого 08.10.2018 року щодо стягнення заборгованості в розмірі 1336537.56 доларів США, проте в примусовому виконанні перебуває виконавче провадження за цим виконавчим листом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1336537.56 доларів США, суд вважає опискою, що не є підставою для скасуання законної і обгрунтованої оскаржуваної ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість прийнятої ухвали не впливають.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи з принципу обов`язковості виконання рішень суду, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Судді Подліянова Г.С. Гончар М.С., Кочеткова І.В.