Справа №359/5484/19
Провадження №2/359/2140/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

здійснюючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на частку в квартирі,

встановив:

І ОСОБА_3 Суть процесуального питання, що розглядається судом.

1. Представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та посилається на те, що його довіритель пред`явив позов про визнанняквартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін, а також визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна. Однак відповідач може відчужити спірну квартиру у власність інших осіб. Ця обставина унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому представник позивача ОСОБА_4 просить суд накласти арешт на квартиру

АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не з`явились усудове засідання. Як вбачається з ч.1 ст.153 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

ІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст процесуальних правовідносин.

3. Встановлено, що ОСОБА_1 пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов (а.с.2-6), в якому він просить визнатиквартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін, а також визнати за ним право власності на 1/2 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна.

4. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 26 червня 2019 року (а.с.42-43) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

5. Спірні процесуальні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

ІІІ. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді заяви про забезпечення позову.

6. Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

7. Згідно з ч.3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

8. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

9. Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

10. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

IV. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви про забезпечення позову.

11. З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169964070 від 26 квітня 2019 року (а.с.8-9) вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 . В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні записи про арешт спірної квартири або оголошення заборони відчуження цього об`єкту нерухомого майна. Аналіз цих обставин переконливо свідчить про те, що ОСОБА_2 може в будь-який час відчужити квартиру у власність інших осіб. Після цього виконання рішення суду про задоволення позову стане неможливим. Крім того, ОСОБА_1 буде вимушений додатково оспорювати договір відчуження спірної квартири. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

12. Обраний позивачем захід забезпечення позову повністю відповідає змісту заявлених вимог та є співмірним їх розміру.

13. Безумовно, накладення арешту на спірну квартиру призведе до втручання держави у право ОСОБА_2 на мирне володіння її майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й конче необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів з іншими особами, які можуть придбати квартиру. Вказані цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача. Крім того, арешт квартири полягає у позбавленні ОСОБА_2 можливості лише розпоряджатись цим об`єктом нерухомого майна. Відповідач має право повноцінно користуватись та володіти ним. Це свідчить про те, що накладення арешту на спірну квартиру не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

14. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення пред`явленого позову допустимо накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстровано в АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано в АДРЕСА_4 .

Повний текст ухвали суду складений 30 вересня 2019 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Водночас, оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець