Справа № 487/4577/19
Провадження № 2/487/1881/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.10.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Рурич І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2019 р. ОСОБА_1 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) в якому просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартири АДРЕСА_2 .

Позов мотивований тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2016 р. не проживають за вказаною адресою, а відповідач ОСОБА_4 з 2017 року. Оскільки відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше року, а комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, позивач змушена звернутись до суду.

Ухвалою від 17.07.2019 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

20.09.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час, місце та день розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надали, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири за реєстраційним № 3492 від 24.12.2010 р.

Відповідно до довідки ПП "ЖЕК-10" від 13.06.2019 р. - у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 з 29.09.2011 р., ОСОБА_3 з 26.08.2011 р., ОСОБА_4 з 29.09.2011 р.

Згідно актів про не проживання від 13.06.2019 р., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не проживають в квартирі АДРЕСА_2 з 2016 року, а ОСОБА_4 - з 2017 року.

Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки між позивачкою та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останні більше одного року не проживають та не користуються квартирою АДРЕСА_2 , суд вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням у спірному будинку.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03.10.2019 року.

Суддя: З.М.Сухаревич