РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6275/19

пр. № 2/759/4279/19

04 липня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

встановив:

ОСОБА_1 02.04.2019 року заявила позов до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , за яким просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що сторони та їх діти ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2002 року, є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних частках. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, склались неприязні стосунки, оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири утримується відповідачем, на звернення позивача надати договір для забезпечення реалізації певних прав співвласника, відповідач не відреагував, а тому позивач вважає, що між сторонами виник спір щодо права власності на квартиру і заявила дійсний позов.

Провадження за позовом відкрите, відповідно до ухвали судді від 09.04.2019 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача ОСОБА_6 надіслав відзив, за яким просив провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору, пославшись на те, що право власності позивача на квартиру відповідач не оспорює, оригінал договору купівлі-продажу квартири на час звернення позивача у відповідача був відсутній.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не скористались правом на подання письмових пояснень на позов.

Судом встановлено таке.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останній при одруженні змінив прізвище на « ОСОБА_9 », сторони розірвали шлюб 24 січня 2017 року.

01 липня 2002 року Виробниче ремонтно-будівельне об`єднанням молодіжних житлових комплексів «Будінтер» продали, а ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_10 купили квартиру АДРЕСА_2 , в рівних частках, про що між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінов`євим С.В. за реєстровим №1995, що підтверджується фотокопією договору, справжність якої посвідчена тим же нотаріусом за реєстровим №1996 від 01.07.2002 року.

Даний договір покупцями було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується інформаційними довідками Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Після розлучення, сторони проживають окремо, позивачка, разом з дітьми, залишилась у спірній квартирі.

Позивачка стверджує, що оригінал договору утримується відповідачем. Останнім, з огляду на відзив, цей факт не оспорюється.

Проте, на вимогу позивача надати оригінал договору відповідач, як це вбачається з відзиву, фактично відмовив, під надуманим приводом.

Суд вважає, що відповідач, утримуючи у себе договір, позбавляє позивача повною мірою користуватись правами власника майна, що визначені ч. 1 ст. 317 ЦК України, тим самим, він фактично не визнає право власності позивача на квартиру. Його доводи противного є непереконливі.

Отже, права позивача порушені.

Доводи відповідача про відсутність предмету спору суперечать дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За наведених обставин та вимог закону, суд знаходить, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Витрати у справі, за вказаного рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст.141 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову судом не вживались.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-80, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 ) право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (загальна площа квартири - 79,30 кв.м., житлова площа - 44,20 кв.м.).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 ) на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.