Справа № 2-403/11
провадження №2/504/537/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, Відділу Держгеокадастру у Лиманському районі Одеської області, Реєстраційної служби Лиманського районного управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2010 року прокурор Комінтернівського району Одеської області в інтересах Держави в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , Відділу держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 17.12.2004 року та зобов`язання ОСОБА_3 повернути вказану земельну ділянку до земель комунальної власності у придатному для цільового використання стані.

Ухвалою суду від 28.09.2010 року до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги залучена ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 1 лютого 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність для звернення до суду пропущена, поважні причини її пропущення відсутні та вказав на необґрунтованість позовних вимог, оскільки допущена в технічній документації зі складання державного акта помилка і невірне зазначення адреси спірної земельної ділянки не може бути підставою для визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що сторони не зверталися до суду із заявою про застосування позовної давності, тому суд першої інстанції необґрунтовано встановив обставини, пов`язані з її дотриманням, а у зв`язку із недоведеністю відсутності рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21 березня 2003 року №95-ХХІV Про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 та видачу державного акта на право приватної власності на землю позов не підлягав задоволенню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Повертаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції зауважив що судами не було з`ясовано причин розбіжностей в технічній документації на спірну земельну ділянку, а апеляційний суд не перевірив, за вчинення яких дій було засуджено голову Фонтанської сільської ради Комінтернівського районну ОСОБА_4 , згідно вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2014 року, та чи мають вони значення при вирішенні спору, який є предметом розгляду.

17.05.2018р. перший заступник керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, Відділу Держгеокадастру у Лиманському районі Одеської області, Реєстраційної служби Лиманського районного управління юстиції в Одеській області звернувся з позовною заявою (уточнена) до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки до земель комунальної власності Фонтанської сільської ради Лиманського району посилаючись на те, що в ході перевірки технічної документації на земельну ділянку АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_3 , на підставі рішення сесії Фонтанської сільської ради від 21.03.2003 року №95-ХХІV та додатку до нього ОСОБА_3 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, розташована в АДРЕСА_2 . При цьому, державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.12.2004 року був виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку 86 АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим позивач прийшов до висновку, що технічна документація не відповідає одержаному ОСОБА_3 державному акту, а тому спірний державний акт суперечить вимогам ч.1 ст.116 та ч.1 ст.118 ЗК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року було прийнято позовну заяву (уточнену) до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 03.07.2019 року, під час розгляду справи по суті, підтримала по зовні вимоги, заявлені в уточненій позовній заяві, у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладений у позові.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні 03.07.2019 року заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 03.07.2019 року підтримала позовну заяву прокуратури та просила суд її задовольнити з підстав, наведених позивачем.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні 03.07.2019 року заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог.

У судове засідання, яке було призначене на 08.08.2019 року всі учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник відповідача ОСОБА_1 подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також за відсутності самої ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради №22 від 07.04.1994 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №854 від 06.05.2004 року (а.с.26 т.1).

Згідно з витягом з рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №95-ХХІV від 21.03.2003 року, розглянувши заяву гр. ОСОБА_3 про передачу земельної ділянки у приватну власність, яка була надана раніше в користування згідно рішення №22 від 07.04.1994 року, Фонтанська сільська рада вирішила передати у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,100 га, що знаходиться на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 та видати державний акт на право приватної власності (а.с.27 т.1).

В заяві від 08.08.2003 року ОСОБА_3 просив передати йому безкоштовно у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку площею 0,10 га, яка раніше була йому надана в користування та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28 т.1).

28.12.2010 року Одеська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» супровідним листом №М-559-03/536 надіслало ОСОБА_3 посвідчену копію технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області громадянам (всього 15 чол.) архівний №13-2100, в частині, що стосується земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.125 т.1).В списку громадян, яким передавались земельні ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (Додаток до технічного завдання від 14.11.2003 року №13-04-2542), викреслено запис про передання ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.131, а.с.133 т.1).

В технічному завданні, затвердженому начальником Комінтернівського районного відділу земельних ресурсів 02.07.2004 року за №13-04-2333 зазначений об`єкт, на який розроблялась технічна документація, а саме: присадибна ділянка гр. ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,10 га. замовником зазначений ОСОБА_3 (а.с.135 т.1).

В дослідженій судом технічній документації наявний витяг з рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №95-ХХІV від 21.03.2003 року, яким, ОСОБА_3 на підставі заяви про передачу земельної ділянки у приватну власність, яка була надана раніше в користування згідно рішення №22 від 07.04.1994 року, вирішено передати у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,100 га, що знаходиться на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 та видати державний акт на право приватної власності (а.с.136 т.1).

Комінтернівський районний відділу земельних ресурсів в своєму листі від липня 2004 року №13-04-2334 не заперечував проти передачі гр. ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,10 га (а.с.137 т.1).

В липні 2004 року Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Комінтернівської районної державної адміністрації погодив технічну документацію та не заперечував проти передачі гр. ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,10 Га (а.с.138 т.1).

В акті від 20.01.2004 року встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зазначено, що встановлені межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 передана в приватну власність ОСОБА_3 (а.с.139 т.1). Ця ж земельна ділянка і зазначена в додатку до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки (а.с.140 т.1).

17.12.2004 року ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 Га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району АДРЕСА_1 . Державний акт був виданий на підставі рішення сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21.03.2003 року №95-ХХІV (а.с.4 т.1).

Державний акт на право власності був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10.

Частинами 1 та 2 ст.116 ЗК України в редакції, чинній на момент винесення рішення Фонтанської сільської ради від 21.03.2003 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.118 ЗК України в редакції, чинній на момент передання земельної ділянки ОСОБА_3 , громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Частиною 1 ст.125 ЗК України в редакції, чинній на момент видачі ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто станом на 17.12.2004 року, було встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до .1 ст.126 ЗК України в редакції, чинній на момент видачі ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто станом на 17.12.2004 року, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 у встановленому Законом порядку набув право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дана земельна ділянка була йому передана в користування ще в 1994 році, а в 2003 році він звернувся до сільської ради із заявою про передачу земельної ділянки йому у власність та на його замовлення була виготовлена технічна документації щодо відведення земельної ділянки.

Факт виникнення у ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 та факт визнання його права з боку Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області підтверджується заявою ОСОБА_3 на ім`я голови Фонтанської сільської ради від 11.10.2007 року, в якій ОСОБА_3 просить дозволити йому будівництво житлового будинку з господарськими будівлями на приватизованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.97 т.1), витягом з рішення виконкому Фонтанської сільської ради №106 від 19.10.2007 року про дозвіл ОСОБА_3 проведення проектно-пошукових робіт по будівництву житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.30 т.1) та технічним паспортом на житловий будинок готовністю 72% №86 на АДРЕСА_1 , виданий власнику ОСОБА_3 Комінтернівським районним БТІ 26.11.2010 року (а.с.102-108 т.1).

Оскільки Фонтанська сільська рада в 2007 році дозволила ОСОБА_3 , як власнику, здійснювати будівництво будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , то сільська рада визнавала право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку.

Доводи позивача щодо того, що у Фонтанської сільської ради не було підстав для розгляду 21.03.2003 року заяви ОСОБА_3 про передачу йому у власність земельної ділянки АДРЕСА_1 , оскільки заява ОСОБА_3 про передачу цієї ділянки була написана ним лише 08.08.2003 року, на що також звернув увагу і суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 10.02.2016 року, не приймаються судом, оскільки як встановлено з матеріалів справи, при первинному складанні технічної документації на земельну ділянку, в заяві ОСОБА_3 на передачу йому земельної ділянки, була допущена помилка щодо адреси земельної ділянки, що підтверджується наступним.

В копії технічної документації, яку суду надав позивач наявна заява ОСОБА_3 про передачу йому у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7 т.1).

Однак, факт помилки в технічній документації підтверджується самими документами технічної документації, в яких адреса зазначена саме відносно земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.135-141).

Для усунення наявної помилки щодо адреси земельної ділянки, ОСОБА_3 , вже після винесення рішення №95-ХХІV від 21.03.2003 року, оформив 08.08.2003 року заяву із правильною адресою АДРЕСА_1 , що з урахуванням досліджених судом доказів в сукупності не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Щодо того, що в матеріалах справи відсутнє саме рішення Фонтанської сільської ради №95-ХХІV від 21.03.2003 року, а виписка з цього рішення не може свідчити, що таке рішення приймалось і підтверджувати цю обставину, на що також звернув увагу і суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 10.02.2016 року, суд приходить до висновку, що факт відсутності самого рішення, без наявності доказів, що таке рішення не приймалось, в сукупності з іншими доказами про передачу ОСОБА_3 саме земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не може свідчити про те, що таке рішення не існувало, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року було задоволено клопотання представника відповідачки адвоката Томашевського Р.М. про витребування доказів. Ухвалено рішення про витребування з Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області належним чином посвідчені копії рішення №22 від 07.04.1994 року Фонтанської сільської ради та №95-ХХІV від 21.03.2003 року Фонтанської сільської ради для огляду в судовому засіданні.

На виконання ухвали суду за вхідним №6899 від 07.05.2019 року за підписом голови Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Мішіної Н.П. та №8565 від 04.06.2019 року за підписом в.о. сільського голови Філіпповської Н.І. на адресу суду надійшла відповідь про те, що у Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області відсутні копії рішення №22 від 07.04.1994 року та №95-ХХІV від 21.03.2003 року.

Матеріали справи не містять докази оскарження та скасування рішення Фонтанської сільської ради №22 від 07.04.1994 року та №95-ХХІV від 21.03.2003 року.

Крім того, на підставі вищевказаної ухвали, судом було витребувано від Малиновського районного суду м. Одеси належним чином посвідчену копію вироку від 14.04.2014 року по кримінальній справі №519/1004/12 з відміткою про набрання законної сили для огляду в судовому засіданні, оскільки ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 10.02.2016р. зазначив, що апеляційний суд не перевірив, за вчинення яких злочинів був засуджений голова Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_4 та чи мають вони значення при вирішенні даного спору який є предметом розгляду.

На виконання ухвали суду Малиновський районний суд м. Одеси від 23.04.2019р. за №1519/1004/2012/10922/2019 направив на адресу суду належним чином завірену копію вироку від 14.04.2014р. по кримінальній справ №1519/1004/12.

Зі змісту вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2014р. по кримінальній справ №1519/1004/12 вбачається, що голова Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_4 був засуджений за злочини, які не мають значення при вирішенні даного спору, який є предметом розгляду, оскільки факт передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 не був предметом дослідження у кримінальній справі.

Суд приходить до висновку, що факт того, що Фонтанська сільська рада не зберегла та не передала в архів рішення №95-ХХІV від 21.03.2003 року не спростовує того факту, що таке рішення приймалось і що ОСОБА_3 виділялась спірна земельна ділянка, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: листом Районного державного архіву №3/206 від 30.09.2010 року, яким повідомлено суд про те, що рішення виконкому Фонтанської сільської ради народних депутатів від 07.04.1994 року №22 «Про виділення земельних ділянок для індивідуального будівництва в с. Фонтанка» (саме на підставі цього рішення ОСОБА_3 21.03.2003 року була передана у власність спірна земельна ділянка) дійсно зафіксоване в порядку денному протоколу засідання виконкому №3 від 07.04.1994 року, але до зазначеного протоколу вказане рішення з додатками не упорядковане та не підшите (а.с.67 т.1). Такі ж відомості містяться у листі районного державного архіву №01/13 від 29.01.2015 року (а.с.205 т.1).

Даний лист підтверджує той факт, що рішення №22 від 07.04.1994 року дійсно існувало і це підтверджується протоколом №3 засідання виконкому від 07.04.1994 року.

Як вбачається з листа Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №ср17-644 від 19.10.2010 року, протокол сесії сільської ради від 21.10.2003 року, на якому приймалось рішення №95 відсутній з невідомих причин (а.с.73 т.1).

Районний державний архів у своєму листі №01/13 від 29.01.2015 року повідомив ОСОБА_2 про те, що згідно описів справ постійного зберігання та переданих на державне зберігання документів VІІІ сесія сільської ради датується січнем 2003 року, а ІХ сесія ХХІV скликання квітнем 2003 року, в порядку денному якої розглянуто рішень №92 (останнє).

З даного листа лише вбачається, що рішення №95-ХХІV на постійне зберігання до архіву не здавалось, а не про те, що такого рішення не існувало, як у своєму позові стверджує позивач.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що рішення сесії Фонтанської сільської ради №95-ХХІV від 21.03.2003 року не існувало. Натомість, в матеріалах справи наявний витяг з даного рішення, який посвідчений печаткою сільської ради та підписом сільського голови і який наявній в технічній документації на земельну ділянку, з якого вбачається що ОСОБА_3 була передана у власність саме земельна ділянка в АДРЕСА_1 .

Реальність існування даного рішення також підтверджується фактом наявності в архіві даних рішення виконкому Фонтанської сільської ради народних депутатів від 07.04.1994 року №22 «Про виділення земельних ділянок для індивідуального будівництва в с. Фонтанка» (саме на підставі цього рішення ОСОБА_3 21.03.2003 року була передана у власність спірна земельна ділянка).

Всі інші розбіжності у технічній документації щодо адреси земельної ділянки, яка передавалась у власність ОСОБА_3 , пояснюються тим, що в технічній документації у 2003 році були допущені помилки стосовно адреси земельної ділянки, які були виправлені у 2004 році.

Даний факт підтверджується листами відділу земельних ресурсів та відділу містобудування і архітектури, які в листопаді та в грудні 2003 року погодили технічну документацію щодо всіх разом земельних ділянок (а.с.10 та а.с.11 т.1), а в липні 2004 року погодили окремо технічну документацію ОСОБА_3 і не заперечували проти передачі йому у власність земельної ділянки саме за адресою АДРЕСА_1 (а.с.137 та а.с.138 т.1).

Факт помилки в технічній документації підтверджується витягом з рішення №95-ХХІV від 21.03.2003 року, яким ОСОБА_3 була передана земельна ділянка в АДРЕСА_1 (а.с.136 т.1), наявністю окремого технічного завдання саме на виготовлення документації на земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с.135 т.1), списками земельних ділянок, в яких викреслений ОСОБА_3 із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 (а.с.131 та а.с.133 т.1) та додатками до актів встановлення в натурі меж земельних ділянок (а.с.140 т.1).

Твердження позивача про те, що додатки до актів встановлення меж в натурі від січня 2004 року та від червня 2004 року можуть свідчити про те, що технічна документація виготовлялась відносно різних земельних ділянок є лише припущенням позивача, яке нічим не підтверджується.

Довідка Фонтанської сільської ради №854 від 06.05.2004 року про існування рішення сесії сільської ради №22 від 07.04.1994 року є допустимим доказом, оскільки таке існування підтверджується встановленими судом відповідями архівної установи, яка підтвердила наявність такого рішення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи позивача про недоліки технічної документації як підстава того, що рішення сільської ради №22 від 07.04.1994 року та №95-ХХІV від 21.03.2003 року не існували, є безпідставними.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради, Відділу Держгеокадастру у Лиманському районі Одеської області, Реєстраційної служби Лиманського районного управління юстиції в Одеській області, перший заступник керівника Комінтернівської місцевої прокуратури мотивує необхідність подання такого позову саме прокуратурою тим, що вказані юридичні особи самостійно заходів щодо визнання правочину по передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 (складання технічної документації та видача державного акту) не вживали. Невжиття таких заходів свідчить про бездіяльність вказаних органів місцевого самоврядування та державної влади, що є підставою, на думку позивача, для звернення прокуратури із даним позовом до суду для захисту інтересів держави відповідно до ст..23 ЗУ «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент подання уточненої позовної заяви, прокурор здійснює представництво в суді захист законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно до ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент подання уточненої позовної заяви, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Проте, в порушення вимог ч.3 та ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурором не обґрунтований факт порушення інтересів держави та наявність підстав для представництва вказаних ним органів в суді та необґрунтовано неналежне здійснення захисту прав органом місцевого самоврядування.

Фонтанська сільська рада, у разі порушення її права, могла б звернутись до суду самостійно і захистити свої права. Фонтанська сільська рада не зверталась із такими позовними вимогами до суду, оскільки вважає, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 дійсно виділялась саме ОСОБА_3 , а тому права Фонтантанської сільської ради в даному випадку жодним чином не порушені. Факт визнання Фонтанською сільською радою правомірності передачі у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки підтверджується тим, що сільська рада не спростовує факту наявності відповідних рішень та не спростовує того факту, що в первинній земельній документації були допущені помилки.

Саме з цих причин Фонтанська сільська рада не зверталась з таким позовом до суду, а не через те, що вона неналежним чином здійснює захист своїх інтересів. В даному випадку інтереси Фонтанської сільської ради жодним чином не порушені.

Згідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва. Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України шляхом подання належних та допустимих доказів.

Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для розгляду такої позовної заяви по суті.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Така позиція зумовлена необхідністю забезпечення гарантованого принципу рівності сторін у судовому процесі. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Суд відзначає, що така практика не є намаганням обмежити функції прокуратури сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, а є лише наслідком системного тлумачення положень законодавства, якими встановлена необхідність підтвердження судом підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, оскільки право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб`єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

Прокурором не надано доказів на підтвердження того, що Фонтанська сільська рада Лиманського району Одеської області, уповноважена державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Крім того, при зверненні прокурора з позовом в інтересах позивача, доведенню на загальних підставах підлягає також дотримання, визначеного ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», досудового порядку звернення до суду щодо повідомлення суб`єкта владних повноважень про таке звернення. Слід також зазначити, що положеннями ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначено саме обов`язок прокурора на здійснення відповідних дій.

Проте, в порушення вимог ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурором не було надано доказів на підтвердження обставин повідомлення Фонтанську сільську раду про звернення до суду до подання позову.

Позовна заява прокурора також не підлягає задоволенню через пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якої завив відповідач у відзиві на позовну заяву.

Згідно до вимог ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з позовної заяви прокурора та з матеріалів справи, спірна земельна ділянка вибула з власності Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 17.12.2004 року, коли було видано ОСОБА_3 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та проведена державна реєстрація цього акту.

З первісним позовом про витребування земельної ділянки АДРЕСА_1 та повернення її до земель комунальної власності прокурор звернувся 03.06.2010 року, тобто більше ніж через 5 (п`ять років) після порушення права територіальної громади в особі Фонтанської сільської ради.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦПК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.05.2018 року у справі №367/2271/15-ц, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

У випадку, коли прокурор у справі не є самостійним позивачем, а виступає в інтересах держави в особі конкретного органу, то строк позовної давності необхідно обраховувати з часу, коли саме відповідний орган довідався чи міг довідатися про порушення його права чи особу, яка його порушила (зокрема, постанови Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 912/3066/17, від 11.07.2018 у справі № 914/1886/17).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Судом встановлено, шо позивачем пропущений трирічний строк на звернення до суду із заявленою позовною вимогою про витребування земельної ділянки, оскільки про порушення права Фонтанської сільської ради прокуратура, яка діє в інтересах цієї ради та від її імені, знала ще 17.12.2004 року, тобто в день видачі ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку.

Доводи позивача про те, що про відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 прокуратура дізналась тільки в квітні 2010 року при перевірці заяви ОСОБА_2 не є поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки прокуратура подала позовну заяву в інтересах та від імені Фонтанської сільської ради, а не ОСОБА_2 .

Згідно до вимог ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що відповідачкою було заявлено про застосування судом строків позовної давності до позовної вимоги прокурора про повернення земельної ділянки АДРЕСА_1 та передачу її до земель комунальної власності Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, згідно вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови від позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 20.12.2016р., суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

20.12.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений Заботкіною Т.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №3737.

Пунктом 1.1 вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що ОСОБА_5 продала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до п.2.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки продаж здійснено за домовленістю сторін за 82000 (вісімдесят дві тисячі) гривень, які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору і своїм підписом підтвердив факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій фінансового характеру.

20.12.2016 року право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №76387803 від 20.12.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі відплатного договору набула права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В п.3.2 договору купівлі-продажу ОСОБА_5 гарантувала, що земельна ділянка не обтяжена ніякими спорами та правочинами. Про існування даної цивільної справи ОСОБА_1 дізналась лише 24.11.2018 року, коли отримала на пошті уточнену позовну заяву першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області.

Дані обставини підтверджують, що ОСОБА_1 добросовісно користується спірною земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та про витребування у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, прокурор посилається на те, що всі дії, спрямовані на набуття ОСОБА_3 прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а саме затвердження технічної документації із землеустрою та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, який був зареєстрований є недійсним правочином. У зв`язку з цим, позивач вважає, що є достатні підстави для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та для витребування цієї ділянки у неї.

Проте, такі твердження позивача не ґрунтуються на вимогах матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в установленому законом порядку, був нотаріально посвідчений, а тому нотаріусом, як реєстратором, було зареєстроване право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Позивач у своєму позові не навів жодної норми матеріального права, яка б давала суду підставити встановити, що державна реєстрація права власності не відповідає вимогам Закону і має бути скасована. Жодних підстав стверджувати, що ОСОБА_5 не мала права продавати ОСОБА_1 спірну земельну ділянку у прокурора немає, оскільки ані право встановлювальний документ ОСОБА_3 , ані право встановлювальний документ ОСОБА_5 не визнані судом недійсними та є чинними.

Частиною 1 ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до вимог ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Спірна земельна ділянка не може бути витребувана у ОСОБА_1 , оскільки вона придбала її за відплатним договором (за 82000 гривень); ОСОБА_1 не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_5 не мала права на відчуження земельної ділянки, оскільки ОСОБА_5 була повноправним власником земельної ділянки, гарантувала про відсутність будь-яких спорів та обтяжень земельної ділянки; спірна земельна ділянка не була загублена власником або викрадена у нього; спірна земельна ділянка вибула з власності Фонтанської сільської ради з її волі, оскільки державний акт на право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку був виданий саме Фонтанською сільською радою, який не оскаржувався в суді.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним», встановлено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки з досліджених судом доказів вбачається, що вона не знала і не могла знати обставини того чи законно ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 купила спірну земельну ділянку у ОСОБА_5 , яка стала її власником на підставі договору дарування (між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ) яка гарантувала ОСОБА_1 , що дана земельна ділянка є її власністю і ніхто інший на неї не претендує, а отже відсутні правові підстави для витребування цього майна у ОСОБА_1 , тому у задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись п.10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним»; ч.1 та ч.2 ст.116, ч.1,2,6 ст.118, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України; ч.1 ст.182, ч.1 ст.204, ст..257, ч.1 ст.261, ч.3 та ч.4 ст.267, ч.4 ст.334,ч.1 ст.356, ч.1 ст.388 ЦК України; ч.3 та ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»; ч.2 ст.26, п.1 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.12,13,89,223,229,247,258-259,263-265,273,352,354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, Відділу Держгеокадастру у Лиманському районі Одеської області, Реєстраційної служби Лиманського районного управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров