ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/4593/19

Провадження № 22-ц/818/5239/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: Гринишин Євген Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини доходу від здачі в оренду майна, яке є спільною сумісною власністю, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника Гринишина Євгена Васильовича , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року, постановлену у складі судді Поліщук А.О., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення частини доходу від здачі в оренду майна, яке є спільною сумісною власністю.

01.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій він просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна, згідно переліку, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Заяву обґрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства, спірні приміщення є об`єктом спільної сумісної власності подружжя без виділення часток в натурі на даний час та без встановлення порядку користування цим майном. Зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленостей між подружжям щодо розподілу спільно нажитого під час шлюбу майна та порядку користування таким майном, у позивача наявне право на отримання 1/2 частини доходу отриманого відповідачем від здачі в оренду об`єктів нерухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності. Позивач намагався потрапити до нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , однак, дізнався що вказані приміщення відповідач передала в оренду суб`єкту господарської діяльності, у зв`язку з чим в доступі до своїх приміщень позивачу було відмовлено. Крім того, позивачу стало відомо про той факт, що відповідач намагається продати спірне майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а саме: нежитлове приміщення 1-го поверху № 1, 13-:-16, 13а, загальною площею 50,9 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-2», розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 53-66, загальною площею 235,0 кв.м. в нежитловому будинку літ. «А-5», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 8, загальною площею 184,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 3а, 4а, 4 б , 5а, 5 б , загальною площею 114,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-8», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 368,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_6 ; земельну ділянку загальною площею 0,1525 га, кадастровий номер :07:036:0010, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» (магазин); двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 ; чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_8 ; нежитлові приміщення цокольного поверху № І-1-:-І-11, загальною площею 128,6 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_9 ; нежитлові приміщення підвальної частини № ІІ, ІІа, ІІІ, ІІІб, V, VI, IX, IXa житлового будинку лі. «А -5 », загальною площею 119,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_11 .

В апеляційній скарзі Гринишин Є.В. , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд не звернув уваги на те, що предметом позову є стягнення частини доходу від здачі в оренду майно, яке є спільною сумісною власністю, проте позивачем не надано ні розрахунку ціни позову, ні доказів того факту, що взагалі зазначені приміщення здавались в оренду відповідачем та останній отримав дохід від зазначених дій. Крім того зазначає, що позивач не довів тієї обставини, що невжиття таких заходів забезпечення позову зробить неможливим та утруднить виконання можливого рішення суду про стягнення частини доходу від здачі в оренду майна, яке є спільною сумісною власністю та що вартість іншого майна не є достатнім для виконання можливого рішення суду у цій справі. Також, звертає увагу на те, що позивач, подаючи заяву про забезпечення цього позову, приховав від суду інформацію, що нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення 1-го поверху № І, 13-:- 16,13а, загальною площею 50,9 м2 в нежитловій будівлі літ. «А-2», розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення 1 -то поверху № 53-66, загальною площею 235,0 м2 в житловому будинку літ. «А-5», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 8, загальною площею 184,3 м2 в нежитловій будівлі літ. «Б-1», розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № За. 4а, 46, 5а, 56, загальною площею 114,8 м2 в житловому будинку літ. «А-8», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 368,5 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_6 ; земельна ділянка загальною площею 0,1525 га, кадастровий номер :07:036:0010, за адресою: АДРЕСА_6 , цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «А-1» та нежитлові приміщення цокольного поверху № І-1-:-І-11, загальною площею 128.6 м2, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 вже арештовані у іншій справі, що перебуває у провадженні Київського районного суду м. Харкова між тими самими сторонами про поділ спільного майна подружжя. Наполягає, що вказані вище дії позивача щодо подання заяв про забезпечення позову є створенням перешкод у користуванні та розпорядженні ним.

Представником позивача до суду наданий відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що з 2010 року ОСОБА_2 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності (фізична особа-підприємець), одним із видів діяльності якої є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Вказує, що все вищевказане спірне нерухоме майно, придбане за час шлюбу за спільні кошти сторін, було одразу зареєстроване на ОСОБА_2 для здійснення нею підприємницької діяльності з метою забезпечення інтересів сім`ї та їх спільних малолітніх дітей. При цьому, у позивача відсутні оригінали чи хоча б копії договорів оренди, та не відомо розмір задекларованого доходу Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 отриманого від здачі в оренду нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю. Наголошує, що між сторонами у даній справі існує спір щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна, які є об`єктом спільної сумісної власності та надані позивачем докази дозволять припускати можливість вчинення відповідачем дій по відчуженню вказаного майна, що є спільною сумісною власністю сторін, тому наявні обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту, оскільки невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Гринишин Є.В. , який діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, забезпечення позову в спосіб, про якій просить позивач, буде відповідати меті застосування заходів забезпечення. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов передчасно при неповному з`ясуванні обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2007 р. між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 2007 та який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015р. При розгляді справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спір про майно не розглядався і після розірвання шлюбу сторони продовжували користуватись спірним майном.

Наразі в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває справа про поділ майна подружжя.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову та конкретного заходу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини, з яких вона просить суд вжити такі заходи. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі гроші, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки співмірності із заявленими позовними вимогами необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Представник позивача звертає увагу на те, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала на те відповідних повноважень, а саме адвокатом Гринишиним Є.В., повноваження якого на представництво інтересів ОСОБА_2 в Харківському апеляційному суду не передбачені ордером.

Між тим, договором про надання правової допомоги від 08.05.2019 року обмежень процесуальних прав представника не встановлено, апеляційному суду в судовому засіданні надано ордер на представництво інтересів ОСОБА_2 адвокатом Гринишиним Є.В. в Харківському апеляційному суді.

Позивач вказує, що дохід від здачі нерухомого майна в оренду значно перевищить вартість самого майна.

Між тим, такі доводи ґрунтуються на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів, які б дозволяли перевірити співмірність заявлених вимог вжитим заходам забезпечення позову, тому висновки суду про доведеність такої співмірності є необґрунтованими.

Із змісту позовних вимог вбачається, що нерухоме майно, на яке накладено арешт безпосередньо не є предметом спору. Позивач просить стягнути Ѕ частину орендної плати, отриманої відповідачем від здачи в оренду майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою-підприємцем із видом діяльності, в тому числі, надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна.

Матеріали справи не містять доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів.

Водночас арешт нерухомого майна може бути перешкодою для здійснення відповідачем підприємницької діяльності щодо надання в оренду майна.

Позивачем не доведено, що виконання можливого рішення суду буде неможливим за рахунок доходу відповідача від підприємницької діяльності та за рахунок іншого майна.

За таких обставин, підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту нерухомого майна колегією суддів не встановлено.

Позивач вказує, що відповідач має намір відчужити зазначене ним нерухоме майно, та право власності на його частину вже переоформила на свою родичку. Зазначені обставини висновку апеляційного суду не спростовують, оскільки з матеріалів справи вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_12 ОСОБА_4 набула на підставі договорів іпотеки від 07.03.2019 року, які недійсними не визнані.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи № 640/16611/18 щодо поділу майна сторін ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження на нежитлове приміщення 1-го поверху № І, 13-:-16, 13а, загальною площею 50,9 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-2», розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 53-66, загальною площею 235,0 кв.м. в нежитловому будинку літ. «А-5», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 8, загальною площею 184,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № За, 4а, 46, 5а, 56, загальною площею 114,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-8», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 368,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 ; земельна ділянка загальною площею 0,1525 га, кадастровий номер :07:036:0010, за адресою: АДРЕСА_6 , цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «А-1» (магазин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника Гринишина Євгена Васильовича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна