ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №591/1128/18

Номер провадження 22-ц/816/4573/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»,

треті особи: виконуючий обов`язки голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» Сек Руслан Петрович, Міністерство інфраструктури України;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2019 року в складі судді Сидоренко А.П. постановлене у м. Суми, повний текст судового рішення складено 20 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у березні 2018 року, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 07.12.2017 № 351/ос «По особовому складу», яким звільнено ОСОБА_1 з посади директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Поновити його на роботі на посаді директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в період з 07.12.2017 р. по день прийняття рішення про поновлення на роботі. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 70000 грн.00 коп. Допустити негайне виконання судового рішення. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом виконуючого обов`язки голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 07.12.2017 року № 351/ос його було звільнено з посади директора по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Підставою для звільнення стала його власна заява без зазначення дати та лист Міністерства інфраструктури України від 05.12.2017 № 12554/45/10-17. Вказує, що з оригіналом наказу про звільнення його на даний час не ознайомили, водночас з копією наказу про звільнення він ознайомився лише 05.02.2018 року після виходу на роботу з лікарняного. Із вказаним наказом позивач не погоджується. Зазначає, що заяву про звільнення він написав під тиском з боку керівництва ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», який проявлявся у проведенні перевірок, оголошенні позивачу догани, погрозах, позбавленні премії. Вказує, що незважаючи на написання ним заяви про звільнення, він продовжував працювати та не настоював на своєму звільненні. Таким чином він продовжував трудові відносини після тієї дати, якою він просив його звільнити, а тому дія його трудового договору є продовженою. Зазначає, що його звільнення було проведено без дотримання відповідної процедури та без відповідного рішення (протоколу) правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». Вказує, що протиправне звільнення завдало йому моральної шкоди, що виявилася у душевних стражданнях та хвилюванні внаслідок незаконного звільнення, порушенні сну.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 17 грудня 2017 року №351/ос «По особовому складу», яким звільнено ОСОБА_1 з посади директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» 07 грудня 2017 року по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2017 року по 09 липня 2019 року в сумі 155325 грн. 39 коп. При виплаті суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу зобов`язано здійснити утримання податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі позивача допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув увагу на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження примушування його до написання заяви з боку відповідача. Вказує, що звільнення позивача 21 листопада 2017 року, відповідно до поданої ним заяви не відбулось з огляду на те, що останній з 20 листопада 2017 року перебував на лікарняному і вийшов з лікарняного лише 02 лютого 2018 року. Вказує, що вищим органом товариства є Загальні збори акціонерів. В період до набуття в процесі приватизації прав власності на акції Товариства іншими акціонерами, Вищим органом товариства є держава, як єдиний акціонер, що виконує повноваження загальних зборів. Водночас, правління товариства на чолі з головою правління здійснює управління поточною діяльністю товариства. При цьому голова правління товариства наймає на роботу та звільняє працівників товариства, а отже директор перебуває у безпосередньому підпорядкуванні голови правління товариства і здійснює посадові обов`язки на підставі довіреності виданої головою правління. Зазначає, що надання дозволу на звільнення позивача за власним бажанням Міністерством інфраструктури України без наявності рішення правління не є порушенням процедури звільнення, оскільки в даному випадку компетенцію по звільненню директора філії управління товариства перебрав вищий орган товариства Міністерство інфраструктури України. Таким чином, згода правління товариства на звільнення позивача не є обов`язковою. Вказує, що позивач не зробив жодних кроків по відкликанню заяви про звільнення. При цьому вказує, що при звільненні працівника за власним бажанням йому не можуть завдаватися моральні страждання, оскільки такі страждання можуть бути завдані лише при звільненні працівника за ініціативою роботодавця.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначає, що посилання відповідача, що викладені в апеляційній скарзі про те, що звільнення директорів філій не потребує рішення правління є хибним. Крім того, Міністерство інфраструктури України не приймало рішення про його звільнення, а лише погодило його. Також зазначає, що відповідач не надав до суду рішення правління товариства, яким делеговано повноваження правління товариства виконуючому обов`язки голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_2 щодо звільнення керівників товариства. Вказує, що процедура звільнення керівників та рядових працівників товариства є відмінною. А тому відсутність у голови правління самостійного права на прийняття рішення про звільнення керівників є гарантією останніх. Зазначає, що не заслуховування його на засіданні правління товариства при вирішенні питання про його звільнення, позбавила позивача права висловити свою думку та надати свої пояснення з приводу звільнення. Вказує, що подаючи заяву про своє звільнення, після настання дати з якої він просив його звільнити, він не на полягав на своєму звільненні та продовжував виконувати свої обов`язки. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У наданих до апеляційного суду письмових поясненнях, представник третьої особи - Міністерства інфраструктури України Сьомочкіна О.С. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представники відповідача апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримали і просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечили. Просив у її задоволенні відмовити.

Треті особи: виконуючий обов`язки голови правління Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» Сек Руслан Петрович і представник Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з`явилися, але про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що питання звільнення позивача з посади віднесено саме до компетенції правління, а тому відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача. Внаслідок протиправних дій відповідача виник борг з невиплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 08.12.2017 року по 09.07.2019 року в розмірі 155325 грн. 39 коп. Також підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.07.2007 року позивача переведено на посаду директора Сумської філії Відкритого акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (том. 1, а.с. 21).

У 2016 році відкрите акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (том. 1,а.с. 56).

12.07.2017 року відповідачем проведено перевірку діяльності Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

17.07.2017 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього стягнення у вигляді догани (том. 1, а.с. 23).

06.11.2017 року позивачем було написано заяву про звільнення за власним бажанням з 21.11.2017 року (том. 1 а.с. 199).

05.12.2017 року Міністерством інфраструктури погоджено питання звільнення ОСОБА_1 з посади директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (том. 1 а.с. 201).

07.12.2017 року позивача звільнено з посади директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Зі статуту Приватного акціонерного товариства «Київ Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» затвердженого Міністерством інфраструктури України від 11.02.2016 року (у новій редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (Далі Статут), вбачається, що органами товариства є: Вищий орган Товариства (Загальні збори акціонерів), Наглядова рада, Виконавчий орган (Правління); Ревізійна комісія. (п.9.1 Статуту).

Відповідно до п. 9.4.4 кількісний склад правління становить 13 членів, у тому числі голова правління. Пунктом 9.4.9 Статуту визначено, що правління приймає рішення колегіально на своїх засіданнях, які проводяться не рідше ніж один раз на місяць. На підставі рішень правління, голова правління видає накази та інші розпорядчі документи щодо діяльності товариства. Рішення правління оформлюються протоколом (п. 9.4.12 Статуту).

Згідно з п. 9.4.15 Статуту голова правління наймає на роботу та звільняє з роботи працівників товариства, відповідно до законодавства України, цього статуту та внутрішніх документів товариства.

Разом з тим, п. 9.4.7 Статуту визначено, що призначення на посади та звільнення керівників філій, представництв, підрозділів, апарату управління товариства належить до компетенції правління та здійснюється за погодженням з Вищим органом товариства.

Таким чином, рішення про звільнення директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» повинне бути прийняте колегіально на засіданні правління та погоджене Вищим органом товариства, тобто Загальними зборами акціонерів, а саме державою в особі Міністерства інфраструктури України (п. 9.2.2 Статуту). Разом з тим, рішення правління товариства про звільнення позивача з посади директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», що оформляється у вигляді протоколу, матеріали справи не містять. Доказів існування такого рішення відповідачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України до суду надано не було.

З огляду на викладені положення статуту, який є локальним нормативно правовим актом, що діє в товаристві, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» не належить до компетенції виконуючого обов`язки голови правління, а належить до компетенції правління товариства.

Доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі щодо наявності повноважень у голови правління на звільнення директора Сумської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», оскільки останній має повноваження звільняти працівників товариства, яким є і директор філії, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки установчим документом, яким виступає Статут товариства визначено особливий порядок звільнення керівників філій, представництв, підрозділів, апарату управління товариства, що є відмінним від звільнення інших працівників товариства.

Відповідно до ч.2 ст.38 КЗпП якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, уповноважений власником орган не вправі звільнити працівника за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відповідно в укладені трудового договору.

Матеріалами справи доведено, що позивач просив його звільнити з 21.11.2017 за власним бажанням згідно його заяві поданої 06.11.2017 року. З 20.11.2017 по 05.02.2018 він перебував на лікарняному і після спливу дати з якої він просив його звільнити більш ніякої заяви щодо підтвердження свого наміру звільнити за власним бажанням не подавав.

Оскільки строк попередження про звільнення позивача сплинув 04.12.2017, а його фактичне звільнення відбулось поза межами цього строку тільки 07.12.2017 і без дотримання процедури звільнення керівника філії, визначеної статутом, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про порушення вимог ст.38 КЗпП щодо звільнення працівника за власним бажанням, оскільки представники товариства не спростували доводи позивач про його бажання буди звільненим з 21.11.17 і така заява була отримана товариством за два тижня,як цього вимагає закон.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача, що є підставою для задоволення його позовних вимог.

Відповідно до ст. 237 1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, враховуючи засади виваженості, розумності та справедливості.

Оскільки вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вирішення питання незаконного звільнення позивача, місцевий суд обґрунтовано задовольнив ці вимоги на підставі ст. 235 КЗпП.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2019 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко