ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/806/19Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/1016/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 331000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представників заявника Бучацького міжрайонного

відділу ДВС - Горівчук Л.В., Присташа П . Р . ,

стягувача ОСОБА_2 , боржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 травня 2019 року, постановлену суддею Федорончуком В.Б., у цивільній справі № 595/806/19 за поданням головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року головний державний виконавець Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області звернувся до суду з вказаним поданням, в обґрунтування якого зазначив, що не зважаючи на факт особистого отримання боржником ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, він не з`явився до відділу ДВС для добровільного виконання зобов`язання за виконавчим листом, виданим Бучацьким районним судом Тернопільської області в справі № 595/255/18 про стягнення з нього в користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 1500 євро й не повідомив про причини неявки та невиконання рішення суду, що в свою чергу свідчить про ухилення боржника від виконання рішення.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 травня 2019 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №595/255/18, виданим 25 вересня 2018 року Бучацьким районним судом Тернопільської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, прийнятою за неповного з`ясування та недоведеності обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недоведеність державним виконавцем факту навмисного та свідомого ухилення ним, як боржником, від виконання покладених законом зобов`язань.

На думку апелянта, він не може вважатися винним в ухиленні від виконання наявних в нього зобов`язань, поки не буде доведено протилежне.

Звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки наявній у матеріалах справи інформації Бучацького міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, з якої вбачається, що з 22.01.2019 року з його пенсії, що призначена довічно, щомісяця стягується певна сума на погашення боргу й станом на 10.09.2019 року стягнуто 7 635, 26 грн. з загальної суми 1500 євро.

Також, як на доказ спростування факту ухилення ним від виконання рішення суду, що полягає у неявці на виклик державного виконавця, посилається на те, що з 22.12.2018 року до 01.06.2019 року він знаходився за межами України, що стверджується відповідними відмітками про перетин державного кордону, наявними в його закордонному паспорті, в той час судом першої інстанції встановлено обставину про вручення йому певних документів, яка не відповідає дійсності.

У своєму відзиві Бучацький міжрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, а ухвалу суду такою, що не підлягає скасуванню.

Зазначає, що доказом ухилення боржника від виконання покладених на нього законом зобов`язань є відстеження відправлення поштового листа від 03.05.2019 року, в якому міститься відмітка про особисте отримання ОСОБА_3 12.02.2019 року поштового листа від 24.01.2019 року та факт невиконання ним до теперішнього часу рішення суду й не вжиття заходів щодо виконання.

Вважає, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням є підставою для обмеження її права виїзду за межі України.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній. Додатково пояснив, що йому не відомо, ким була проставлена відмітка про особисте отримання ним листа з виконавчої служби 12.02.2019 року, оскільки в той час він перебував за кордоном.

Представники заявника Бучацького міжрайонного відділу ДВС Тернопільського обласного управління юстиції - начальник відділу Горівчук Л.В., заступник начальника Присташ П.Р. апеляційної скарги не визнали з мотивів, наведених у письмовому відзиві, пояснивши, що доказом ухилення божника ОСОБА_3 від виконання покладених на нього законом обов`язків є факт особистого отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження, надісланої відділом ДВС 24.01.2019 року та подальша неявка на виклик державного виконавця для надання пояснень, а також - неповідомлення про причини неявки, що підтверджений наявним у виконавчому провадженні є відстеженням відправлення поштового листа від 03.05.2019 року, копія якого долучена до подання. Додатково пояснили, що долучена до матеріалів подання копія конверта (а.с. 11) відповідає оригіналу конверта, в якому й була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної скарги не визнала, пояснивши, що знаходячись на заробітках у Польщі, ОСОБА_3 не повертає їй боргу за рішенням суду, а тому ухвала в даній справі є такою, що скасуванню не підлягає. Вважає, що відмітку в закордонному паспорті боржника про перебування його за кордоном у день отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження слід оцінювати критично в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 має декілька закордонних паспортів.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Бучацького міжрайонного відділу ДВС знаходиться виконавчий лист у справі № 595/255/18, виданий Бучацьким районним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики у розмірі 1500 євро згідно офіційного курсу Національного Банку України, євро/гривня, на день платежу.

21 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника ОСОБА_3 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с. 5).

24 січня 2019 року постанову про відкриття виконавчого провадження разом з постановою про арешт майна боржника та викликом до державного виконавця направлено, в тому числі, боржнику (а.с. 9 -11).

Під час виконання рішення суду виконавцем направлено запити щодо наявності у власності боржника майна, з приводу яких отримано відповідні дані про відсутність такого.

ОСОБА_3 одержує доходи у вигляді пенсії в Бучацькому об`єднаному УПФ у Тернопільській області.

Із відстеження поштових відправлень Укрпошти вбачається, що боржнику ОСОБА_3 відправлення вручено 12.02.2019 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України та Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документу чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця.

За ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладеними у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Задовольняючи подання державного виконавця та надаючи згоду на обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа, суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Вважаючи встановленою обставину отримання боржником ОСОБА_3 12.02.2019 року поштового відправлення з Бучацькогого міжрайонного відділу ДВС, суд у своїй ухвалі посилався на наявне в матеріалах справи відстеження поштових відправлень Укрпошти (а.с. 22).

Разом з тим, суд безпідставно не звернув уваги й не дав належної правової оцінки долученій самим державним виконавцем до свого подання копії конверта (а.с. 11), в якому надсилалося вказане поштове відправлення боржнику разом з викликом і на лицьовій стороні якого прикріплена довідка відділення Укрпошти з відміткою про повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання, що в силу вимог ЗУ "Про виконавче провадження" не може вважатися належним повідомленням боржника про виклик до державного виконавця та необхідність надання останньому витребуваної у виклику інформації.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї ( ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 3 цієї ж статті докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав доказ неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як на доказ відсутності в своїх діях умислу, спрямованого на невиконання рішення суду, боржник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилався на копію виданого 25.10.2017 року на його ім`я закордонного паспорта НОМЕР_1 (стор. 1, 6 та 7), з якого вбачається наявність в останньому відміток про перетин кордонів між Україною та Республікою Польща, а саме: 22.12.2018 року - про виїзд з України в Польщу та 01.06.2019 року про в`їзд з Польщі в Україну, що повністю співпадає з оглянутим в ході апеляційного розгляду оригіналом проїзного документа апелянта (а.с. 35).

Враховуючи те, що позивач з об`єктивної причини (розгляд судом подання без повідомлення боржника) не міг надати суду першої інстанції оригінал та копію закордонного паспорта, колегія суддів вважає за можливе відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України прийняти до уваги вказаний доказ, який в сукупності з наявною в матеріалах справи й наданою самим же заявником (Борщівським міжрайонним відділом ДВС), копією конверта (а.с. 11), в якому боржнику надсилалися постанова про відкриття виконавчого провадження разом з викликом до ДВС, спростовують наявну в матеріалах справи інформацію, відображену у відстеженні відправлення поштового листа від 03.05.2019 року (а.с. 22) і свідчать про те, що про відкриття виконавчого провадження та виклик до державного виконавця боржника повідомлено не було, в зв`язку з чим останній не міг знати про обов`язок надання державному виконавцю певного виду інформації, що витребовувалася.

Також судом першої інстанції не дано належної правової оцінки й тій обставині, що державним виконавцем в ході виконання даного виконавчого провадження було вчинено усі, передбачені ЗУ "Про виконавчу службу дії, для встановлення наявності у власності боржника ОСОБА_3 майна та доходів, на які можна було б звернути стягнення з метою виконання рішення суду. При цьому, було встановлено, що ОСОБА_3 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата анулювання підприємницької діяльності 28.10.2013 року (а.с. 12), будь-якого майна у власності боржника немає. Разом з тим, боржник є отримувачем пенсії в Головному Управлінні ПФУ в Тернопільській області, в зв`язку з чим постановою державного виконавця від 29.01.2019 року звернуто стягнення на пенсію боржника (а.с. 7).

Як вбачається з долученого ОСОБА_3 до апеляційної скарги листа Бучацького міжрайонного відділу ДВС за № 93/95/13-26/3 від 10.09.2019 року, станом на день складання вказаного листа з пенсії боржника (єдиного його доходу на день звернення з поданням) за виконавчим листом у дані справі стягнуто 7 635, 26 грн. (а.с. 33).

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції, що з боку ОСОБА_3 мало місце ухилення від виконання покладених законом обов`язків при примусовому виконанні рішення, і як наслідок - про наявність правових підстав для застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до виконання покладених на нього зобов`язань за виконавчим документом № 595/255/18, виданим 25.09.2018 року, є помилковим, оскільки зроблений без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з невідповідністю висновку суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального й процесуального права.

При цьому твердження представників відділу ДВС в частині доведеності ними правових підстав для застосування тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України до боржника ОСОБА_3 з посиланням на відстеження поштового листа від 03.05.2019 року, копія якого долучена до подання й згідно якого поштова кореспонденція (постанова про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця) вручені боржнику 12.02.2019 року особисто (а.с. 22) колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що спростовуються закордонним паспортом ОСОБА_3 з відомостями про перебування його за межами України в період з 22.12.2018 року до 01.06.2019 року (а.с. 35) та копією конверта, в якому надсилалась згадана вище кореспонденція (а.с. 11), з довідкою відділення поштового зв`язку про повернення надісланого листа відправнику за закінченням терміну зберігання, які порівняно з поштовим відстеженням є первинними документами, а тому мають перевагу в застосуванні при доведенні факту отримання Довбенком поштової кореспонденції.

Не приймає до уваги колегія суддів і твердження стягувача ОСОБА_2 в частині недостовірності вказаних у закордонному паспорті боржника відомостей про перетин ним кордону з посиланням на наявність у нього декількох закордонних паспортів, як такі, що спростовуються наявним в матеріалах справи листом Управління Дежавної міграційної служби України в Тернопільській області - органу, уповноваженого на видачу та облік закордонних паспортів, від 22.01.2019 року за № 770/13-26, з якого вбачається , що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 25.10.2017 року, тобто саме яким, на копії сторінок якого він посилався в апеляційній скарзі й оригінал якого був представлений для огляду суду апеляційної інстанції.

Безпідставними й такими, що не підтверджені належними, допустимими й достатніми доказами про факт і розмір доходів, отриманих боржником за кордоном, є й твердження стягувача ОСОБА_2 в частині ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення в зв`язку з отриманням доходів на заробітках в Польщі.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Пунктом 2 частини 1 статті 389 ЦПК України визначено чіткий перелік ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку підлягають касаційному оскарженню. Враховуючи те, що вказаний перелік не містить ухвали, зазначеної в п. 31 ст. 353 ЦПК України, до якого відноситься ухвала щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, то постанова апеляційного суду в даній справі касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 2; 367 ч.ч. 2, 3; 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 травня 2019 року - скасувати. Прийняти нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного тексту постанови 22 жовтня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи