КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 362/4596/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7517/2019Головуючий у суді першої інстанції - Корнієнко С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.03.2016 року у розмірі 23 570 грн. 41 коп., а також судові витрати у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.03.2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 19 820 грн. 40 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредит.

При цьому, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком кредитний договір.

Разом з тим, в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 06.09.2016 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 23 570 грн. 41 коп., з яких: 19 472 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 1 271 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 336 грн. 67 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 489 грн. 96 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 144-147).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог, адже відповідач, підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та користуючись кредитними коштами, висловив свою згоду як з формою кредитного договору, так і з його умовами (а.с. 153-157).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 171, 172).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.04.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.04.2019 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц.

02.05.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.10.2019 року поновлено апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.03.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (надалі - Генеральна угода) з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN393 від 23.09.2011 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди сторонами було узгоджено зменшити за кредитним договором від 23.09.2011 року заборгованість, яка виникала у період з дати надання кредиту, а саме: проценти на 473 грн. 05 коп., комісію на 73 грн. 02 коп., штраф на 633 грн. 69 коп.; визначено, що заборгованість за кредитним договором від 23.09.2011 року становить 21 820 грн. 41 коп., а останньою датою погашення заборгованості за кредитом є 31.03.2019 року.

При цьому, як передбачено п. 2.1 Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 19 820 грн. 41 коп. на строк 36 місяців з 30.03.2016 року по 31.03.2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості у вказаній в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 719 грн. 08 коп. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Останнє погашення заборгованості повинно бути здійснено не пізніше 31.03.2019 року.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень Генеральної угоди, заборгованість, яка виникла за договором, укладеним сторонами 23.09.2011 року, закрита з моменту підписання генеральної угоди, а сума боргу, яка виникла за цим кредитним договоромта була визнана самим відповідачем, є предметом кредитування саме за Генеральною угодою від 30.03.2016 року.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позовна заява була подана позивачем до суду у червні 2016 року, тобто в межах строків, встановлених ст.ст. 257, 258 ЦПК України для такого звернення, правових підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, про що заявляв відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції, не має.

Заперечення відповідачем факту укладення ним Генеральної угоди, покладені судом першої інстанції в основу свого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Натомість, як факт отримання коштів, так і факт їх неповернення відповідачем у визначений в Генеральній угоді строк, підтверджуються наявними у матеріалах справи випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Генеральною угодою не виконує та станом на станом на 06.09.2016 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 23 570 грн. 41 коп., з яких: 19 472 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом; 1 271 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 336 грн. 67 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 489 грн. 96 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Також, як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини, які, свідчать про те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за Генеральною угодою щодо своєчасного внесення платежів, внаслідок чого і виникла заборгованість за кредитом, колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача щодо розміру такої заборгованості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 19 472 грн. 39 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 271 грн. 39 коп. та штрафу у розмірі 489 грн. 96 коп.

Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені та комісії слід зазначити наступне.

Положеннями п. 2.8 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

Обов`язку відповідача сплатити банку комісію умови Генеральної угоди не містять.

В свою чергу, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки та комісії за договором кредиту.

Більш того, оскільки штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором є порушенням вимог ст. 61 Конституції України.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з останнього підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 241 грн. 44 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог (21 233 грн. 74 коп. (сума стягнутої суми заборгованості) / 23 570 грн. 41 коп. (ціна позову)*100 = 90,09 % - відсоток задоволених вимог. Сума судового збору - 1 378 грн. 00 коп. / 100% * 90,09%).

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 862 грн. 16 коп.

Крім того, слід наголосити, що відповідно до положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за Генеральною угодою № б/н від 30 березня 2016 року, а саме: 19 472 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 39 коп. заборгованості за кредитом; 1 271 (одна тисяча двісті сімдесят одну) грн. 39 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; штраф у розмірі 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 96 коп.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 241 (одна тисяча двісті сорок одна) грн. 44 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 862 (одна тисяча вісімсот шістдесят два) грн. 16 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська