КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/8667/19 Головуючий у 1 інстанції - Галаган В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з

розгляду цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Камінській Є.М.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду

в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

3-особи: ТОВ «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню

житлового господарства Дніпровського району м.Києва

про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року частково задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-особи: ТОВ «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, а саме: виділено в користування ОСОБА_2 дві житлові кімнати: площею 12,3 кв.м та площею 10,1 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 ;

виділено в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 19,2 кв.м, комору площею 1,6 кв.м та лоджію площею 2,10 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 ;

місця загального користування : кухню - 10,3 кв.м, ванну кімнату - 2,6 кв.м, вбиральню - 1,0 кв.м, коридор - 9,9 кв.м - залишено у спільному користуванні співвласників квартири;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року в частині задоволенних позовних вимог ОСОБА_2 , і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло, виданим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 25.12.2003 р. (а.с. 8).

Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.01.2018 р., ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Крім того, за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2018 року ОСОБА_1 , окрім 1/2 частини права власності на квартиру АДРЕСА_1 , також має на праві власності кв. АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 54-56).

За даними технічного паспорту від 19.04.2018 року спірна квартира АДРЕСА_1 складається з трьох ізольованих кімнат: 19,2 кв.м, 12,3 кв.м, 10,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., а також місць загального користування: кухні - 10,3 кв.м, ванної кімнати - 2,6 кв.м, вбиральні - 1,0 кв.м, коридору - 9,9 кв.м, комора - 1,6 кв.м, лоджія - 2,1 кв.м (а.с. 10-11).

Згідно даних рахунку-повідомлення про оплату житлово-комунальних послуг, за адресою: АДРЕСА_5 проживає дві особи (а.с. 12).

Згідно листа ТОВ «Євро-Реконструкція» від 03.05.2019 року, адресованого ОСОБА_2 , Товариство не заперечує проти відкриття нового особового рахунку, проте, для цього необхідно звернутися всім власникам квартири з відповідними заявами про розподіл особових рахунків з оплати житлово-комунальних послуг, а також укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-79цс14, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 р. у справі № 526/2101/15-ц.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ПК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, то суд правильно вважав за можливе виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Як роз`яснено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, обгрунтовуючи позов, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні ним права спільної часткової власності, встановивши порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що між сторонами, які є співвласниками квартири, не досягнуто згоди з приводу порядку користування житловим приміщенням, тому порушене право підлягає до відновлення у судовому порядку.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині встановлення зазначеного ним порядку користування спірною квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності (по Ѕ ч.), оскільки судом встановлено наявність спору між ним з цього приводу.

Суд також дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлений позивачем порядок користування квартирою АДРЕСА_1 щодо виділення позивачу у користування двох ізольованих кімнат пл. 12,3 кв.м та 10,1 кв.м, а відповідачу, відповідно,- ізольованої кімнати, пл. 19,2 кв.м, лоджії пл. 2,10 кв.м, комори пл. -.6 кв.м, залишивши місця загального користування у користуванні всіх співвласників квартири, є максимально адекватним розміру часток співвласників квартири; що такий порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного співвласника, ураховуючи наявність на праві власності у відповідача також і іншого житла. Тому, наявна можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток, виділених в користування, ідеальним часткам у праві власності, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність при вирішенні судом питання про визначення порядку користування спірною квартирою, враховуючи, що відповідачем не заявлено свого варіанту користування спірним нерухомим майном.

Суд також вірно вважав необгрунтованою вимогу позивача в частині зобов`язання КП «Жилкомунсервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1 відповідно до встановленого порядку користування квартирою, оскільки, КП «Жилкомунсервіс» не є відповідачем у даному провадженні, тобто є особою, не наділеною процесуальними правами та обов`язками відповідача по справі, тому зазначені вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24.10.2019 р.

Головуючий :

Судді :