ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/205/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2393/19Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Панченка О.О., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 10 липня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення посадової особи виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на рішення посадової особи виконавчої служби, посилаючись на те, що 03 листопада 2016 року Апеляційний суд Полтавської області розглянув апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини у справі № 548/205/16-ц.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2016 року, скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини задовольнив частково.

Встановив такий порядок та способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год., за місцем проживання позивача;

- спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год. за місцем проживання позивача.

У визначені дні спілкування батька і сина дозволити перебування дитини з батьком без присутності матері.

У визначені дні спілкування батька і сина, дозволити відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Скаржниця вказане судове рішення виконувала і виконує добровільно, однак після її переїзду з малолітнім сином на нове місце проживання в с. Крюківщина, Києво-Святошинський район, Київської області ОСОБА_2 було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання рішення суду, хоча потреби у примусовому виконанні рішення суду не було .

Державним виконавцем Хорольського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області Музиченко В.О. за заявою стягувача відкрито виконавче провадження №57993352 за вказаним виконавчим документом, про що винесено відповідну постанову.

Після відкриття виконавчого провадження ВП № січня 2019 року Державним виконавцем Хорольського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області Музиченко В.О. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 8 346,00 грн.

Вказану постанову скаржниця не отримувала, про її існування дізналася лише 13 червня 2019 року та отримала у державного виконавця її копію.

Ознайомившись з її змістом, вважає, що остання винесене з порушенням закону, а тому підлягає до скасування.

Виконати дане рішення - ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 листопада 2016 року про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини у справі № 548/205/16-ц можливо лише боржником, адже не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною має саме скаржниця ОСОБА_1 , а державний виконавець взагалі не взмозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Так, судове рішення у справі № 548/205/16-ц виконувалося боржницею добровільно, як до 03 січня 2019 року так і вже після відкриття виконавчого провадження ВП №57993352, що підтверджується розписками стягувача від: 22 вересня 2018 року, 06 жовтня 2018 року, 13 жовтня 2018 року, 20 жовтня 2018 року, 27 жовтня 2018 року, 10 листопада 2018 року, 17 листопада 2018 року, 24 листопада 2018 року, 01 грудня 2018 року, 29 грудня 2018 року, 05 січня 2019 року та 13 січня 2019 року.

У той же час, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що державним виконавцем були виявлені факти невиконання боржником рішення суду в частині зобов`язання вчинити певні дії (усунути перешкоди).

Наведене свідчить про те, що й державним виконавцем не було встановлено жодного факту невиконання боржником судового рішення.

Посилання як стягувача так і державного виконавця на те, що обставиною, що підтверджує фактом ухилення боржника від виконання рішення суду є те, що дитина не проживала за вказаною у рішенні суду адресою не заслуговує на увагу, оскільки у судовому рішенні не зазначено місце виконання цього рішення.

Просила визнати неправомірною та скасувати постанову ВП № 57993352 від 03 січня 2019 року державного виконавця Хорольського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Музиченко В.О. про стягнення виконавчого збору в сумі 8346 грн. 00 коп. з боржника ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 10 липня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення посадової особи виконавчої служби, заінтересована особа Хорольський РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області відмовлено за безпідставністю.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погодившись з даною ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити вимоги скарги.

Розгляд справи просить проводити без участі скаржника та її представника.

Позиція сторін

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вважає, що з неї не підлягає стягненню виконавчий збір оскільки рішення вона виконувала добровільно, перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинила.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Крім того, у послідуючому до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 у якому він вказує на те, що дана скарга не повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства, а тому просить провадження у справі зарити.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Хорольського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу залишити без змін. Вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Позиція сторін при розгляді справи у суді апеляційної інстанції

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що провадження у праві підлягає закриттю, крім того вказав, що скарга на дії державного виконався є безпідставною.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Від Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшло клопотання із проханням ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 10 липня 2019 року у справі № 548/205/16-ц - залишити без змін, а скаргу без задоволення; справу просить розглядати без участі Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 січня 2019 року стягувачем ОСОБА_5 було пред`явлено до виконання виконавчий лист № 548/205/16, виданий 28 грудня 2018 року Хорольським районним судом.

03 січня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57993352. 03 січня 2019 року винесено державним виконавцем постанову про стягнення виконавчого збору по даному провадженні.

Позиція апеляційного суду

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Хорольського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Музиченко В.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 8 346 грн. 00 коп.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Тобто постанова від 01 грудня 2016 року прийнята державним виконавцем після набрання чинності зазначеним Законом.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону № Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 та № 127/9870/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц.

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами викладеними у клопотанні ОСОБА_5 , що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо суті апеляційної скарги

За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст. 255 та 257 цього Кодексу.

За нормами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вказано у ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст. 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Хоча особа, яка подала апеляційну скаргу і не вказує на порушення правил юрисдикції при розгляді даної справи, колегія суддів вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки допущені порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що дана скарга на дії державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме: ухвала суду скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Крім того, колегія суддів, на виконання вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України, роз`яснює заявнику, що скарга на дій державного виконавця у даному випадку підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Щодо судових витрат

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову, і така відмова визнана судом), зокрема, у апеляційній інстанції.

Однак, за відсутності відповідного клопотання апеляційний суд не має підстав вирішити питання про повернення суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 10 липня 2019 року - скасувати.

Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення посадової особи виконавчої служби - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 24 жовтня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко