ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №591/6352/18

Номер провадження 22-ц/816/4887/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 серпня 2019 року в складі судді Сидоренко А.П., постановлене у м. Суми Сумської області, повне рішення виготовлене 12 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав позов до Виконавчого комітету Сумської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на правах спільної часткової власності з громадянином ОСОБА_2 (розмір частки 1/2 ) і використовує його в своїй господарській діяльності (здає приміщення в оренду).

Під вказаним будинком знаходиться земельна ділянка площею 0,1341 га, кадастровий номер :01:003:0046, яка надана йому і ОСОБА_2 в спільне часткове користування (розмір частки 1/2) на підставі договору оренди від 13 квітня 2016 року з додатковою угодою, який зареєстрований в державному реєстрі №01.

08 липня 2016 року позивач і ОСОБА_2 , через центр надання адміністративних послуг у м. Суми, звернулися до відповідача з заявою і доданими належними документами про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна. Відповідач повернув їм заяву без розгляду по надуманій підставі. Такі дії заявники оскаржили до Зарічного районного суду м. Суми, який зобов`язав виконком Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, в зв`язку з його поділом. Постанова суду набрала законної сили 10 листопада 2017 року.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , звернулися до відповідача через центр надання адміністративних послуг у м. Суми з новою заявою і доданими належними документами про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна в АДРЕСА_2 Суми АДРЕСА_1 в зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна.

Рішенням Виконкому Сумської міської ради №265 від 16 травня 2017 року відмовлено у присвоєнні поштової адреси об`єктам нерухомого майна у зв`язку з несплатою орендної плати за землю.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 19 грудня 2017 року визнав неправомірною бездіяльність Виконкому Сумської міської ради щодо невирішення заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 , допущену в період з 20 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року та скасував рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №265 від 16 травня 2017 року.

16 січня 2018 року за №42 відповідач прийняв рішення, яким безпідставно відмовив в присвоєнні поштових адрес об`єктам нерухомого майна у зв`язку з невідповідністю частинам 4 та 6 ст. 120 Земельного кодексу України. Заявники оскаржили вказане рішенням в судовому порядку. Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 23 квітня 2018 року визнав протиправним і скасував рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №42 від 16 січня 2018 року та зобов`язав Виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 08 липня 2016 року про присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна в АДРЕСА_2 Суми АДРЕСА_1 та прийняти рішення.

Вказане рішення набрало законної сили 05 червня 2018 року.

Відповідач рішення судів не виконує, заяви від 08 липня 2016 року та від 10 жовтня 2016 року про присвоєння поштової адреси в зв`язку з поділом об`єкту нерухомого майна не розглянув, рішення по суті не прийняв.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди 8622048 грн, оскільки вищевказаними неправомірними діями, бездіяльністю та прийняттям незаконних рішень, відповідач завдав йому моральної шкоди, що полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, а також у сильних душевних стражданнях, які в подальшому вплинули на стан його здоров`я.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Виконкому Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Виконкому Сумської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 2 грн 20 коп.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував пенсійного віку позивача та стану здоров`я, суд не дослідив та не надав правової оцінки доказам, щодо приниження честі гідності, ділової репутації позивача, розрахункам, якими позивач обґрунтовував розмір заподіяної моральної шкоди. Крім того, у рішенні відсутня вмотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника виконкому Сумської міської ради Берестка Б.П., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками нежитлового приміщення загальною площею 2341,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, від 15 червня 2016 року за № 2471 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право власності на окремі частини вказаного нежитлового приміщення, відповідно до своїх часток у праві власності. Спільна часткова власність на нерухомість припинена (а.с. 5-8).

08 липня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до виконавчого комітету Сумської міської ради із заявою про присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з поділом (а.с. 9).

Заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належним чином в передбачений законом термін розглянута не була.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради зобов`язано виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву позивачів від 08 липня 2016 року про присвоєння поштової адреси об`єкта нерухомого майна у зв`язку з його поділом (а.с. 37-39).

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в черговий раз звернулися до відповідача через Центр надання адміністративних послуг у м. Суми із заявою і доданими документами про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з поділом об`єкту нерухомого майна (а.с. 16).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 16 травня 2017 року № 265 відмовлено у присвоєнні поштової адреси нежитловим приміщенням заявників у зв`язку з несплатою орендної плати за землю (а.с. 17).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, визнано неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Сумської міської ради щодо невирішення заяви позивачів від 10 жовтня 2016 року про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , допущеної в період з 20 грудня 2016 року по 16 травня 2017 року. Постановлено скасувати рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 265 від 16 травня 2017 року «Про відмову в присвоєнні поштової адреси об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 45-46).

Рішенням Виконкому Сумської міської ради №42 від 16 січня 2018 року заявникам відмовлено в присвоєнні поштових адрес об`єктам нерухомого майна у зв`язку з невідповідністю частинам 4 та 6 ст. 120 Земельного кодексу України (а.с. 13).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, визнано протиправним і скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради №42 від 16 січня 2018 року «Про відмову в присвоєнні поштових адрес об`єктам нерухомого майна в АДРЕСА_1 адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 08 липня 2016 року про присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна в АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти рішення (а.с.41-42).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання, зокрема вроджену ваду серця, у 1976 році ним пернесений інсульт. ОСОБА_1 проходив лікування у січні 2017 року на денному стаціонарі, у липні 2017 року на стаціонарі, у березні 2018 року на денному стаціонарі, у березні 2019 року на стаціонарі у неврологічному відділенні (а.с. 20-22, 47-49, 114).

01 березня 2019 року ОСОБА_1 був направлений КЗ СОР «Сумський кардіологічний диспансер» на госпіталізацію (консультацію) до ДУ НІССХ ім. М.М. Амосова НАМН України з метою підтвердження патології, визначення потреби у оперативному лікуванні (а.с. 113).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову мотивоване тим, що внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного способу життя та вимагала від нього додаткових зусиль для вирішення питання про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна, розмір відшкодування моральної шкоди визначений з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та об`єму заподіяних позивачу моральних страждань та ступеню їх доведеності.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні правила відшкодування моральної шкоди закріплені у статті 1167 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Норми статті 1173 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо доведеності протиправності дій заподіювача шкоди Виконкому Сумської міської ради, причинного зв`язку між протиправною дією, бездіяльністю та негативними наслідками, а тому дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди у 2000 грн, суд першої інстанції урахував наведені норми матеріального права, характер і тривалість моральних страждань, негативні наслідки, яких зазнав позивач. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Як було встановлено ОСОБА_1 , 1953 року народження, має захворювання, зокрема вроджену ваду серця, у 1976 році переніс інсульт. Періодично проходить лікування.

Позивач надав суду докази перебування на лікуванні у січні 2017 року на денному стаціонарі, у липні 2017 року на стаціонарі, у березні 2018 року на денному стаціонарі, у березні 2019 року на стаціонарі у неврологічному відділенні (а.с. 20-22, 47-49, 114).

01 березня 2019 року ОСОБА_1 був направлений КЗ СОР «Сумський кардіологічний диспансер» на госпіталізацію (консультацію) до ДУ НІССХ ім. М.М. Амосова НАМН України з метою підтвердження патології, визначення потреби у оперативному лікуванні (а.с. 113).

Проте у матеріалах справи відсутні докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між станом здоров`я позивача та діями, бездіяльністю Виконкому Сумської міської ради. Враховуючи, що позивач має вроджені особливості здоров`я, а також ним було раніше перенесено інсульт, місцевий суд не мав правових підстав для висновку про та, що зміни у стані здоров`я позивача є саме наслідком душевних переживань через незаконні дії, бездіяльність відповідача, а не звичайними проявами наявних хвороб.

Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування судом стану здоров`я позивача.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав правової оцінки розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, зробленого позивачем за методикою професора Ерделевського О.М., яка Рішенням про державну реєстрацію від 03 березня 2010 року включена до реєстру методик проведення судових експертиз за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», висновків суду першої інстанції по суті спору також не змінюють, зокрема виходячи з наступних підстав.

Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань внесена Міністерством юстиції України до Реєстру методик проведення судових експертиз, тобто підлягає використанню при проведенні експертного дослідження.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження державними спеціалізованими установами, а також судовими експертами, які не є працівниками зазначених установ, та іншими фахівцями (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судову експертизу».

Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом (ст. 3, ч.ч. 1-3 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу»).

З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується, що складений особисто позивачем розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди на підставі Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань не може бути достовірним доказом, оскільки не відповідає принципам законності, незалежності, об`єктивності, повноти дослідження та його професійності.

Позивач не надав суду доказів того, що вказаний розрахунок зроблений особою, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи та має кваліфікацію експерта.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не оцінив доказів приниження честі гідності та ділової репутації позивача відхиляються апеляційним, оскільки не змінюють висновків суду по суті спору, з наступних підстав.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Проте сам позивач не конкретизував у чому саме полягає приниження його честі, гідності та ділової репутації, не зазначив яким чином дії, бездіяльність відповідача вплинули на визнання його цінності як унікальної біопсихосоціальної одиниці у суспільстві, на його позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих, а також набуту суспільну оцінку його ділових і професійних якостей, відповідних доказів на підтвердження своїх доводів не надав, як у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді.

Інші аргументи апеляційної скарги, зокрема щодо визначення розміру компенсації, також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов