Провадження №: 2/752/3281/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

встановив:

10.12.2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить їй, її ж дочці ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності. Відповідач ОСОБА_3 є чоловіком дочки - ОСОБА_4 , шлюб між ними було укладено 12.08.1995 року. Подружнє життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не склалося і з вересня 2017 року відповідач пішов з родини, проживає окремо з іншою сім`єю. Ні позивачка ОСОБА_1 , ні третя особа ОСОБА_4 ніколи не чинили відповідачу перешкоди у користуванні квартирою, не змінювали замки, в квартирі відсутні будь-які його особисті речі.

Оскільки відповідач, не проживав у спірній квартирі з вересня 2017 року, не є членом сім`ї її співвласників, а знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не бажає, чим прорушує її права власника, просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування належною їй на праві спільної часткової власності квартирою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 з зазначених у позовній заяві підстав підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 , не заперечував зазначені позивачкою підстави для позову, крім того, що позивачка та третя особа ОСОБА_4 не перешкоджали йому користуватися спірною квартирою, без його відома та згоди поміняли замки на вхідних дверях. Також стверджував, що і на час вирішення справи у квартирі зха адресою - АДРЕСА_1 знаходяться його особисті речі, а саме - рибальський човен, двигун до човна, будівельні інструменти тощо. Він намагався мирним шляхом врегулювати всі спірні питання з третьою особою, однак остання заперечувала щодо розірвання їх шлюбу, а тому він не знявся з реєстрації у спірній квартирі.

Третя особа ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася.

З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивачки та відповідача, суд ухвалив розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за відсутності третьої особи ОСОБА_4 ..

Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 05.06.2000 року ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали», зареєстрованим БТІ у реєстрову книгу за №4481 26 червня 2000 року (а.с.7-8).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3 (а.с.7).

За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Звертаючись до суду, з позовом позивачка стверджує, що відповідач з вересня 2017 року у належному їй на праві власності житловому приміщенні не проживає без поважних причин, подружнє життя з третьою особою ОСОБА_4 припинив, на час вирішення спору їх шлюб розірвано.

За даними акту складеного 22 жовтня 2018 року мешканцями будинку по АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , засвідченого майстром ОСОБА_9 у квартирі за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не проживає з вересня 2017 року (а.с.9).

На адвокатський запит від 02.11.2018 року №148 Голосіївське УП ГУНП у м.Києві повідомило, що при перевірці журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Голосіївського УП ГУНП у місті Києві в період часу з 2017 року по 14.11.2018 року до Голосіївського управління поліції ГУНП у місті Києві з заявами та повідомленнями щодо перешкоджання у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не звертався.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зважаючи на те, що заперечуючи зазначені позивачкою підстави для позову, відповідач у справі не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому чинилися перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, відповідно суд приходить до висновку, що останній не проживає на житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин, а наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі щодо можливостей проживання відповідача у належному на праві власності позивачу житловому приміщенні судом не встановлено, в відтак суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,208,213 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк