Житомирський апеляційний суд
Справа №273/663/19 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №273/663/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Бєлкіної Д.С. у м. Баранівці,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із яких просила стягнути в рівних долях отримані в позику кошти в сумі 17 020 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у 2012 році позичила відповідачам кошти в сумі 3 500 грн., а згодом позичила ще кошти в сумі 200 дол. США. Надалі на прохання відповідачів через спільного знайомого ОСОБА_4 передала їм ще 8 000 грн. При передачах коштів вона не вимагала у відповідачів розписок, оскільки перебуває із ними у родинних відносинах та довіряла їм. У 2017 році її пограбували, у зв`язку з чим виникла потреба у поверненні коштів. Із цього приводу вона звернулася до відповідачів, але останні ухиляються від повернення позичених ними коштів. Суми отриманих відповідачами коштів підтверджуються довідкою Баранівського відділу поліції від 31 серпня 2018 року. Відповідачі запевняють, що кошти їм передані без мети повернення, але вона не є настільки заможною людиною, щоб віддавати кошти без мети повернення.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що доказом отримання відповідачами коштів саме в борг є матеріали перевірки поліції за її зверненням. Вважає, що суд безпідставно не допитав свідка та не взяв до уваги факт визнання відповідачами отримання коштів.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, яку просять залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначають, що ніколи не визнавали того, що позичали у ОСОБА_1 гроші та матеріали поліцейської перевірки також такої обставини не підтверджують. Кошти в сумі 3 500 грн. позивач надала як свою частку на пам`ятник рідній сестрі та матері ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , яка померла у березні 2008 року, а 200 дол. США передала для ОСОБА_2 у допомогу, бо в січні 2017 року остання зламала ліву гомілку та потребувала лікування. Отже, щоразу кошти ОСОБА_1 надавала добровільно з власної ініціативи і про умову їх повернення не йшлося. Кошти в сумі 8 000 грн. позивач їм не передавала. Пояснення ОСОБА_6 , викладені у довідці поліції, є неправдивими та показання свідків на підтвердження договору позики братися до уваги не можуть. Окрім того, він пояснював, що гроші не перелічував.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, визначних родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичальником є юридична особа, - незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Виходячи зі змісту частини другої статті 1047 ЦК України, підтвердженням укладення договору позики та його умов може слугувати розписка позивальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Разом із тим, згідно з частиною другою ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджувати іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, у матеріалах справи міститься довідка правоохоронного органу від 31 серпня 2018 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 до поліції з приводу неповернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошової позики в сумі 8 000 грн. ОСОБА_1 показала, що у 2012 році її племінниця ОСОБА_3 зі своєю дочкою ОСОБА_2 позичили у неї гроші в сумі 8 000 грн. для погашення банківського кредиту. Кошти вона передавала родичам через сусіда ОСОБА_6 Повертати кошти родичі не бажають. Документальних підтверджень того, що вона надала грошову позику та на яких умовах у неї немає. Опитаний ОСОБА_6 пояснив, що у 2012 році їздив у Баранівський район в особистих справах та ОСОБА_1 надала йому загорнуті в папір гроші. Зі слів зрозумів, що сума становить 8 000 грн., але він гроші не перераховував. У селі Дібровка в обумовленому місці передав гроші двом жінкам. ОСОБА_3 повідомила, що вона із дочкою отримали від ОСОБА_1 3 500 грн. для встановлення пам`ятника на кладовищі. ОСОБА_1 надала гроші добровільно і про необхідність їх повернення не повідомляла. Пізніше ОСОБА_1 також без умови повернення надала їй 200 дол. США для лікування ОСОБА_2 . Аналогічні пояснення надала й ОСОБА_2 .

Виходячи з вищевикладеного правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами позовних вимог про стягнення з відповідачів позик, наданих останнім за усними домовленостями, адже в силу положень статті 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник, але, як установив суд, такі докази відсутні. Не надані дані докази й суду апеляційної інстанції.

При цьому посилання позивача на те, що перевіркою поліції було встановлено, що відповідачі позичили у неї кошти у сумі 8 000 грн., про що зазначив у своїх поясненнях сусід позивача ОСОБА_6 , суд першої інстанції правильно вважав такими, що не є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 78,81 ЦПК України, враховуючи, що останні заперечували вказані обставини.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що правовідносини, які мали місце між сторонами у зв`язку з передачею коштів позивачем відповідачам не мають ознак істотних умов договору позики. Дійсно, судом встановлено, що позивач надала відповідачам 3 500 грн. та 200 дол. США. Дані обставини визнаються відповідачами, але позивачем не доведено обставину існування домовленості між ними про повернення цих коштів, що вказує на те, що природа домовленостей між сторонами щодо даних сум не містять ознак договорів або договору позики.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів 17 020 грн., отриманих у позику.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким надана оцінка судом першої інстанції з дотриманням положень ст.89 ЦПК України. Судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, яке залишається апеляційним судом без змін згідно зі ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 04 листопада 2019 року.