Справа № 132/1955/18
Провадження № 22-ц/801/1603/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
О К Р Е М А Д У М К А
24 жовтня 2019 рокуСправа № 132/1955/18м. Вінниця
В червні 2018 Ващук М.Л. звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Альфа-Н» про розірвання договору оренди землі.
Обґрунтовуючи вимоги вона посилалась на те, що є власником земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівского району Вінницької області.
ОСОБА_1 вказує, що в ході розгляду справи у Вінницькому окружному адміністративному суді їй стало відомо, що між нею та ТОВ «Альфа-Н» укладено договір оренди землі б/н від 02.03.2016.
Зазначає, що 15.05.2018, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дізналась, що між нею як власником земельної ділянки та ТОВ «Альфа-Н» існує договір оренди землі № б/н від 02.03.2016, право оренди якого зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Барського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29077426 від 03.04.2016. Строк дії договору 7 (сім) років. Орендна плата за користування земельною ділянкою складає 8% вартості землі, а саме 6800,00 грн.
Однак після підписання угоди в трьох примірниках, ТОВ «Альфа-Н» не надало позивачу одного з екземплярів договору.
В порушення умов договору відповідач протягом 2016 та 2017 років орендну плату не сплачує ?та не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, що призводить до зниження якісних показників ґрунту, зокрема родючості.
Посилаючись на ст.ст. 24,25, 32 Закону України «Про оренду землі» та ст.141 ЗК України просить розірвати договір оренди землі.
Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14.08.2018 позов задоволено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 12.06.2019 в задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення було відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Альфа-Н» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову, вказує на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Позивачем був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.10.2019 рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.08.2018 залишено без змін.
З даним рішенням не погоджуюсь ,вважаю ,що рішення суду першої інстанції підлягало скасуванню в апеляційному порядку з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Користуючись правом , наданим мені ст.35 ЦПК України, викладаю письмово свою окрему думку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідачем допущено порушення умов укладеного договору оренди землі в частині несплати орендної плати за період 2016 та 2017 роки, що є підставою для його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Ст.13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала на порушення відповідачем умов договору. Однак ні оригінал, ні належним чином завірену копію вказаного договору до позовної заяви вона не надала, хоча повинна була це зробити у відповідності до ч.2 ст.83 ЦПК України.
В своїй позовній заяві вказала, що екземпляр договору, який вона просить розірвати, у неї відсутній.
На це суд першої інстанції належної уваги не звернув , не вирішив це питанння в порядку визначеному ч.ч.4,5 ст.83 ЦПК України.
Суд, вирішуючи спір, формально підійшов до розгляду справи, неповно з`ясував її обставини, не дав їм належної правової оцінки, так як розглянув справу без предмета спору та відповідно не досліджував умови договір оренди землі, тільки обмежився посиланнями на Інформацію що міститься в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Судом постановлене рішення про розірвання договору оренди без дослідження його істотних умов, зокрема щодо індексації орендної плати, форм платежу, строків, порядку її винесення і перегляду, а відтак і розміру можливої заборгованості, а також наявність підстав, які можуть потягнути за собою правові наслідки у вигляді розірвання угоди.
Відповідач надав ксерокопію договору, який належним чином не засвідчений і зміст якого нечитаємий. Повідомив про те, що оригінал договору у нього відсутній, а ксерокопію договору ним було отримано з матеріалів адміністративної справи, яка розглядалася. Крім того надав ряд документів на підтвердження неможливості використання земельної ділянки з 2016 року, в зв`язку з чиненням перешкод з боку іншого орендаря.
Оскільки копія зазначених доказів, які надані відповідачем до апеляційного суду, заздалегідь не надіслані позивачу, як того вимагає ч.9 ст.83 ЦПК України, суд не повинен їх брати до уваги.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.32 Закону України « Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 та 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Отже даний закон чітко визначає підстави для розірвання договору на вимогу однієї із сторін за наявності доказів порушення його умов.
Ч.2 ст.651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляться того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналогічні положення містить і ч. 2 ст. 651 ЦК України.
В зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів зокрема оригіналу договору або належним чином завіреної його копії, а також відсутні докази на підтвердження істотного порушення його умов відповідачем, а саме систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою та нецільове її використання, що потягло зниження якості показників гранту, і це порушення є істотним, вважаю, що позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Суддя: М. М. Якименко