Номер провадження: 22-ц/813/7169/19
Номер справи місцевого суду: 509/4685/17
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

за участю секретаря - Ющак А.Ю.

за участю осіб, що беруть участь у справі:

особа, стосовно якої розглядається клопотання - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Народний Банк Казахстана» на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року по цивільній справі за клопотанням заступника директора АТ «Казкомерцбанк» про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу, -

встановила:

ПРОЦЕДУРА:

У листопаді 2017 року Головне територіальне управління юстиції в Одеській області звернулося до Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням заступника директора по роздрібному бізнесу УФ АТ «Казкомерцбанк» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року про стягнення з громадянки ОСОБА_1 на користь АТ «Казкомерцбанк» суму в розмірі 487 441 тенге та повернення державного мита в сумі 14 623 тенге, а всього на суму 502 064 тенге (а.с.2).

Клопотання обґрунтовано тим, що Бурлинським районним судом ЗКО від 12 січня 2011 року винесено рішення про стягнення с ОСОБА_1 на користь АТ «Казкомерцбанк» суму в розмірі 487 441 тенге та повернення держмита в сумі 14 623 тенге, всього на суму 502 064 тенге. На підставі даного рішення суду був виписаний виконавчий лист та переданий на виконання приватному судовому виконавцю виконавчого округу по Західно-Казахстанської області Ібрашеву Б.Н. Постановою від 14 червня 2016 року відмовлено в порушені виконавчого провадження у зв`язку з тим, що виконавчий документ пред`явлений не по місту здійснення виконавчих дій, а саме в виконавчому документі адреса боржника зазначено Україна, АДРЕСА_1 . На підставі наведеного, посилаючись на Конвенцію про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, просив задовольнити клопотання про надання та виконати на території України рішення Бурлінського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року про стягнення з громадянки ОСОБА_1 на користь АТ «Казкомерцбанк» сумму в розмірі 487 441 тенге та повернення держмита в сумі 14 623 тенге, всього на суму 502 064 тенге (а.с.3-4).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року в задоволені клопотання заступника директора АТ «Казкомерцбанк» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року про стягнення з громадянки ОСОБА_1 боргу відмовлено (а.с.23-24).

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

На дане судове рішення суду АТ «Народний Банк Казахстана» подав апеляційну скаргу. В скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду та задоволенням позовних вимог АТ «Народний Банк Казахстана», посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, висновок районного суду не відповідає обставинам справи. Зокрема, заявник в апеляційні скарзі посилається на те, що інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні 12 січня 2011 року приймала за дорученням ОСОБА_2 апелянтом надано копію доручення на представництво в суді. Одночасно стверджує, що 3-х річний строк ними не пропущений, оскільки дублікат виконавчого листа видано 22 вересня 2019 року, а з клопотанням вони звернулись в грудні 2017 року.

30 серпня 2019 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу АТ «Казкомерцбанк» залишити без задоволення, посилаючись на те, що її не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи. Довіреності нею була надана на ім`я ОСОБА_2 , але виключно щодо питання прийняття спадщини. Апелянт також вважає, що АТ «Казкомерцбанк» порушено строки пред`явлення зазначеного рішення суду до виконання, оскільки рішення суду набрало законної сили 01 лютого 2011 р., а тому граничним строком пред`явлення до виконання є 01 лютого 2014 р.(а.с.121-124).

В судове засідання представник АТ «Казкомерцбанк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В силу ст. 372 частини 2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені клопотання директора АТ «Казкомерцбанк» про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу, суд першої інстанції виходив з того, що 3-річний термін пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні, передбачений ст. 463 ЦПК України - минув, ОСОБА_1 , не приймала особистої участі у справі та не уповноважувала на прийняття участі своїх представників в судовому засіданні 12.01.2011 року в Бурлинському районному суді Західно-Казахстанської області, тобто були порушені її процесуальні права на участь у розгляді справи та бути своєчасно повідомленою про дату, час та місце судового розгляду судом, який розглядав справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду врегульовані нормами Конституції, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, протоколу до Конвенції від 28 березня 1997 року, розділу 9 Цивільного процесуального кодексу України та розділу 5 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Процедура визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регламентована Розділом 9 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Згідно зі ч.1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Україна та Казахстан є учасниками Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції проправову допомогу і правовівідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року №

240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Згідно статті 51 Конвенції, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відноситься до компетенції суду.

Згідно з ст. 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у ст. 51 Конвенції (зокрема рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань, рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку) розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані.

Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Умови Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільний сімейних і кримінальних справах дотримані.

За змістом частини другої статті 10 ЦК України та статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги : вимога «змагальності процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani у. Sweden, 26 травня 1988 p., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (Т. та V проти Сполученого Королівства, 16 грудня 1999 р. номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karalevicius v. Lithuaniaі), 6 червня 2002 p., номер заяви 53254/99).

Враховуючи вищезазначене у поєднанні зі статтею 9 Угоди, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом Сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення Сторін «правом на суд».

Досліджуючи матеріали справи, а саме рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року по справі за позовом АТ «Казкомерцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за зобов`язанням померлого позичальника вбачається, що участь в судовому засіданні приймала представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка позовні вимоги визнала частково та надавала суду відповідні пояснення (а.с.5).

На підтвердження даного факту, в матеріалах справи містися копія доручення від 07 липня 2009 року, якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 представляти її інтереси і вести справи в усіх судових органах Республіки Казахстан будь-якої ланки, з усіма необхідними для цього повноваженнями, які надані законом позивачу, відповідачу, третьої особи і потерпілому, заявнику, в тому числі: з правом надання заяв, позову, повної або часткової відмови від позовних вимог; ознайомлюватися з матеріалами справи; приймати участь у справі; надавати усні та письмові пояснення в суді, тощо (а.с.65-66).

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що Бурлинським районним судом Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року були порушені процесуальні права ОСОБА_1 на участь у розгляді справи.

Дублікат виконавчого листа по цивільній справі за позовом АТ «Народний Банк Казахстана» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за зобов`язанням померлого позичальника був виданий 22 вересня 2015 року, то стягувачем не пропущено строк пред`явлення рішення іноземного суду до виконання в Україні (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, аналізуючи викладені обставини та докази, враховуючи, що дублікат виконавчого листа виданий 22 вересня 2015 року (а.с.8), а до суду з клопотанням стягувач звернувся 27 листопада 2017 року, судова колегія приходить висновку про те, що районний суд помилково дійшов висновку про пропуск строку для визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

Згідно з ч.8 ст.467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

З урахуванням викладеного розмір заборгованості боржника в перерахунку на гривні станом на день постановлення ухвали, складає: 487 441 тенге, що еквівалентно 311 962, 24 грн. та повернення держмита в сумі 14 623 тенге - 9358, 72 грн., всього на суму 502 064 (п`ятсот дві тисячі шістдесят чотири) тенге, що за курсом НБУ станом на 24 жовтня 2019 року складає 32 132 грн. 10 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 368, 374, 379, 380-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Народний Банк Казахстана» задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову. Прийняти та виконати на території України рішення Бурлинського районного суду Західно-Казахстанської області від 12 січня 2011 року по справі за цивільним позовом АТ «Казкомерцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за зобов`язанням померлого позичальника.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ «Казкомерцбанк» (м.Алмата, проспект Гагаріна №135 «ж», БИН 21) суму боргу 487 441 тенге, що еквівалентно 311 962, 24 грн. та повернення державного мита в розмірі 14 623 тенге - 9358, 72 грн., а всього на суму 502 064 тенге, (п`ятсот дві тисячі шістдесят чотири тенге), що за курсом НБУ станом на 24 жовтня 2019 року складає 32 132 грн. (тридцять дві тисячі сто тридцять дві грн.) 10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений: 01.11.2019 року.

Головуючий Л.А.Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В.Цюра