Номер провадження: 22-ц/813/4845/19
Номер справи місцевого суду: 495/6753/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області

апелянт - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської областівід 22 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 , звернулась з позовом, який під час розгляду справи був уточнений та остаточно заявлений до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту сумісного проживання, визнання Сертифікату на право на земельну частку /пай/ втраченим та визнання права на земельну частку /пай/.

У обґрунтуванні своїх вимог, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «ім. Леніна» с. Шабо відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0138627 виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року за № 435/96, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ за № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 .

Позивач бажає прийняти спадщину після померлого, звернулась до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що у неї відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської областівід 22 жовтня 2018 рокупозов ОСОБА_1 задоволений.

Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0138627 , виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року за № 435/96, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ за № НОМЕР_2 , який підтверджує право на земельну частку /пай/, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «ім. Леніна» с. Шабо, який був виданий на ім`я померлого ОСОБА_3 - втраченим.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку /пай/, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у землях КСГП «ім. Леніна» с. Шабо відповідно до Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0138627 , виданий на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року за № 435/96, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ за № 627.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, просить рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про його права, скасувати та направити справу для нового розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є сином ОСОБА_2 , та є спадкоємцем 1 черги, постійно проживав з батьком, його сестра ОСОБА_1 , не зазначила, що окрім неї, ще є інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання, призначене на 30 жовтня 2019 року ОСОБА_2 не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 120).

Від Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи 30 жовтня 2019 року за їх відсутності (а.с. 121).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 376 ЦПК України, передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач по справі є спадкоємцем майна померлого за законом, інших спадкоємців судом не встановлено, та враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт сумісного проживання - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те що позивач фактично прийняла спадщину, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Однак з таким висновком колегія судді не погоджується в повній мірі з наступних підстав.

За змістом пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України (в редакції 2003 року) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20).

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 21, 22).

Апелянт ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 (а.с. 70).

Відповідно до ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до встановлених обставин справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями 1 черги після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При розгляді справи, судом першої інстанції не визначено коло спадкоємців після смерті спадкодавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції розглядаючи справу не встановив коло спадкоємців, розглянувши справу за участю Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, без участі ОСОБА_2 який є також спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, однак у відповідності до діючого цивільно-процесуального кодексу, повернення справи до суду першої інстанції, не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до неналежного відповідача Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1058 гривень, сплачені останнім за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської областівід 22 жовтня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шабівської сільської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання сертифікату втраченим та визнання права на земельну частку /пай/- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1058 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда