Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 154/1850/18

провадження № 61-13607св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Володимир-Волинська міська рада Волинської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року у складі судді Лященка О. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Володимир-Волинської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , яке він успадкував після смерті своєї матері

ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки був зареєстрований і постійно проживав з нею за однією адресою. Батько за життя своїх спадкових прав належним чином не оформив.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З урахуванням наведеного, просили визнати за ними у рівних частках право власності на спадкове майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частинах на спадкове майно - 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , що складається з коридору 1-1 площею 3,2 кв. м, кухні 1-2 площею 7,5 кв. м, кімнати 1-3 площею 10,9 кв. м, кімнати 1-4 площею 18,8 кв. м, коридору 2-1 площею 5,1 кв. м, кімнати 2-2 площею 10,4 кв. м, кімнати 2-3 площею 12,5 кв. м, загальною площею 68,4 кв. м, хліва Д-1, хліва-прибудови - д, погреба з шийкою Г, який вони успадкували за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за позивачами після смерті батька підлягає визнанню право власності у рівних частках на 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , як на спадкове майно.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 10 червня 2019 року рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 червня 2019 року скасувати й справу передати на новий розгляд, оскільки порушено її права як єдиного спадкоємця після смерті матері ОСОБА_5 ; батько позивачів, як син спадкодавця ОСОБА_5 , не прийняв спадщину після смерті матері; правовстановлюючі документи на спірний будинок знаходяться у неї.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

28 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшло заперечення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_9 на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому заявники просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові

рішення - без змін, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними й обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального й процесуального закону.

Обґрунтовуючи відзив заявники вказували, що саме ОСОБА_4 , який є батьком позивачів, був зареєстрований та проживав у спірному будинку на день смерті баби позивачів, а відтак - прийняв спадщину після своєї матері шляхом вступу у фактичне володіння майном. Тітка позивачів ОСОБА_3 разом зі своєю сім`єю проживала за іншою адресою, тому її твердження про фактичне прийняття спадщини після матері, а також про те, що вона несе витрати по утриманню будинку в належному стані не відповідають дійсності, що й було встановлено судами попередніх інстанцій.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 154/1850/18 з Володимир-Волинського міського суду Волинської області.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належні їй 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

Судами встановлено, що спадкодав ець ОСОБА_5 заповіт на випадок своєї смерті не залишила. Спадщину після її смерті прийняв її син ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги за законом, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як постійно, у тому числі і на день смерті спадкодавця, був зареєстрований та проживав із нею у спірному будинку.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 зареєстрована лише 11 грудня 2018 року, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті матері

ОСОБА_3 вперше подала 11 грудня 2018 року, тобто поза межами передбаченого статтею 549 ЦК Української РСР шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом на спадкове майно, у тому числі на 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яке він успадкував після її смерті шляхом вступу у фактичне управління і володіння зазначеним нерухомим майном, будучи зареєстрованим та постійно проживаючи у цьому будинку.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 за життя не одержав, тому у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховний Суд та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що за позивачами після смерті батька підлягає визнанню право власності у рівних частках на 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , як на спадкове майно.

Доводи ОСОБА_3 , викладені в касаційній скарзі, про те, що прийняттям оскаржуваних судових рішень порушено її права як єдиного спадкоємця після смерті її матері, ОСОБА_5 , колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Звернувшись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 наполягала на тому, що після смерті ОСОБА_4 спадщина не відкрилась, оскільки 3/5 частини будинку після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла вона, а не ОСОБА_4 . Проте доказів на підтвердження викладеного ОСОБА_3 суду не надала, будь-яких вимог у судовому порядку щодо спадщини нею не заявлено, відомостей про звернення до нотаріальної контори у шестимісячний строк не надано.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 серпня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун
М. Є. Червинська