Постанова

Іменем України

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 686/22113/16-ц

провадження № 61-45891св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2018 року у складі судді та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 04 вересня 2018 року в складі колегії суддівЯнчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про визнання недійсним договору кредитної лінії.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладено договір № 18/МК/2007-840, за умовами якого банком було надано позичальнику кредит у сумі 70 000 доларів США зі сплатою 14,4% річних, зі строком повернення до 29 жовтня 2014 року. Повернення сум кредиту та сплати відсотків за користування кредитом здійснювалось на рахунок № НОМЕР_1 згідно з графіками повернення кредиту та сплати відсотків. Первинним кредитним договором не визначено щомісячну суму мінімального платежу, а здійснюється посилання на графік якого він не отримував.

29 жовтня 2007 року укладено додаткову угоду № 1 до договору кредитної лінії №18/МК/2007-840, в якій визначено, що банк надає позичальнику транш у 10 000 доларів США.

Відповідно до пункту 2 вказаної додаткової угоди термін користування траншем з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2014 року, процентна ставка встановлюється з розрахунку 14,4% річних по кредиту, 28,8% річних по простроченому кредиту.

18 лютого 2008 року укладено додаткову угоду № 2 до договору кредитної лінії №18/МК/2007-840, якою сторонами було остаточно визначено суму траншу, яку було отримано позичальником в розмірі 60 000 доларів США. Відповідно до пункту 2 вказаної додаткової угоди термін користування траншем з 18 лютого 2008 року по 18 лютого 2014 року, процентна ставка встановлюється з розрахунку 14,4% річних по кредиту, і 29,8% річних по простроченому кредиту.

29липня 2010 року укладено додаткову угоду № 1 до додаткової угоди № 2 по кредитному договору № 18/МК/2007-840. Даною угодою було визначено, що сума кредиту складає 60 000 доларів США. Позивач зазначав, що тільки додатковою угодою від 29 липня 2010 року визначено суму мінімального необхідного платежу в розмірі 1 194,84 доларів США з кінцевим терміном повернення до 18 жовтня 2014 року.

Позивач вважає договір кредитної лінії та додаткові угоди до нього недійсними, оскільки при їх укладанні банком було порушено норми статті 11, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», він вчинений під впливом обману та є недійсним в силу статей 203, 215, 230 ЦК України, зокрема, йому не було надано повної інформації про умови кредитування, а також детальний розпис сукупної вартості кредиту, графіку платежів погашення основного кредиту та відсотків, не попереджено його про валютні ризики, наявний дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, позивача зобов`язано здійснити страхування нерухомого майна, яке передано в іпотеку, на повну його вартість у страхових компаніях визначених банком.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Хмельницької області від 04 вересня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що підписуючи кредитний договір та всі додаткові угоди, які були укладені між сторонами в подальшому, в яких прописано всі умови видачі кредиту, забезпечення кредиту, сплати заборгованості, права та обов`язки сторін, відповідальність та звільнення від відповідальності, а також інші умови кредитного договору та здійснення позивачем погашення по кредиту та нарахованих відсотках, ОСОБА_1 добровільно погодився на дані умови договору та виконував їх протягом певного часу. Крім того, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним, а не окремих його пунктів.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 686/22113/16-ц та витребувано її з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із звільненням у відставку судді Лесько ОСОБА_2, справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір містить умови, які статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначаються як несправедливі. Несправедливими є умови про встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, відповідач не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. Відповідач використовує нечесну підприємницьку діяльність, порушуючи статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, в діях банку вбачаються ознаки, передбачені статтею 230 ЦК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2019 року до Верховного Суду ПАТ КБ «Надра» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу відхилити, а оскаржувану постанову залишити без змін. Указувала, що судами правильно взято до уваги те, що позивач підписав договір кредиту, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування, вартість кредиту, інші супутні послуги і тарифи, значення реальної процентної ставки, а також графік погашення кредиту із зазначенням дати і суми платежів. Вказане свідчить про відсутність порушення прав позивача під час укладення сторонами оспорюваного договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №18/МК/2007-840, за умовами якої банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 70 000 доларів США, терміном на 84 місяці, з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2014 року. Кредит надається зі сплатою 14,4 % (чотирнадцять цілих чотири десятих) відсотка річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є його невід`ємною частиною.

Видача кредиту за даним договором буде здійснюватись окремими траншами, після підписання окремих додаткових угод, з дотриманням умов пункту 1.4. даного договору і після проведення оцінки платоспроможності позичальника.

Відповідно до пункту 3.1.1 повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 в філію ВАТ КБ «Надра» Хмельницьке регіональне управління, згідно з графіками повернення кредиту та сплати відсотків, які є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно пунктом 3.1.2.1 починаючи з дати надання кредиту, відсотки за користування кредитом встановлюється у розмірі 14,4% річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням. Позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з графіком.

Згідно умов додаткової угоди № 1 від 29 жовтня 2007 року до договору кредитної лінії №18/МК/2007-840 від 29 жовтня 2007 року, сторони домовилися, що відповідно до договору банк надає позичальнику транш у розмірі 10 000 доларів США. Термін користування траншем з 29 жовтня 2007 року по 29 жовтня 2014 року. Процентна ставка за користування траншем встановлюється з розрахунку 14,4% річних по терміновому кредиту, і 28,8% річних по простроченому кредиту. Ціль отримання траншу - споживчі потреби.

Згідно умов додаткової угоди № 2 від 18 лютого 2008 року до договору кредитної лінії №18/МК/2007-840 від 29 жовтня 2007 року, сторони домовилися, що відповідно до договору банк надає позичальнику транш у розмірі 60000 доларів США. Термін користування траншем з 18 лютого 2008 року по 18 лютого 2014 року. Процентна ставка за користування траншем встановлюється з розрахунку 14,9% річних по терміновому кредиту, і 29,8% річних по простроченому кредиту. Ціль отримання траншу - споживчі потреби.

У матеріалах справи наявний графік погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_1 згідно додаткової угоди № 2 від 18 лютого 2008 року до договору кредитної лінії №18/МК/2007-840 від 29 жовтня 2007 року на період з 18 березня 2008 року по 18 жовтня 2014 рік. У графіку повернення кредиту та сплати відсотків зазначено дата, сума щомісячного платежу за розрахунковий період, погашення основної суми, процентів за користування кредитом, залишок заборгованості по кредиту. Щомісячний ануїтетний платіж становить 1 194,48 доларів США.

Договір кредитної лінії №18/МК/2007-840 від 29 жовтня 2007 року, додаткові угоди до договору кредитної лінії №18/МК/2007 від 29 жовтня 2007 року підписані від імені обох сторін.

Сплата кредиту умовами договору визначена однаковою сумою щомісячного платежу з 18 березня 2008 року у розмірі 1 194,48 доларів США строком до 18 вересня 2014 року, 18 жовтня 2014 року - 1 193,83 доларів США, з 20 серпня 2010 року - 813 доларів США строком до 21 січня 2011 року, з 22 лютого 2011 року - 1 644,90 доларів США, з 22 березня 2011 року по 19 жовтня 2014 року платежі диференційовані.

На момент укладення вказаного кредитного договору, додаткових угод до нього ОСОБА_1 був дієздатною особою, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно частин першої, другої, п`ятої, шостої, сьомої статті 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналізуючи положення статті 18 цього Закону, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, статі 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторони під час укладення оспорюваних договорів із додатками погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договорів банком його введено в оману, не надавши інформацію про умови договорів у повному обсязі.

З огляду на викладене, обґрунтованими є висновок судів про недоведеність позивачем несправедливості умов договору та введення його в оману відповідачем та застосування ним нечесної підприємницької практики.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська