СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/802/18
Провадження №2/547/86/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року смт.Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Постолюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Семенівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) Семенівського району Полтавської області про визнання за нею в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай). Позовна вимога обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої залишилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,2 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, та яке належало померлій відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0168143 . Позивач прийняла спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, однак при зверненні до нотаріуса позивачу було роз`яснено про неможливість вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа, який підтверджує право померлої ОСОБА_2 на спадкове майно. За вказаних обставин позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею в порядку спадкування права на земельну частку (пай), від якого залежить реалізація її прав, як спадкоємця за законом.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Згідно письмової заяви представника позивача, останній прохав суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Підтримав позовні вимоги в повному обсязі, прохав суд їх задоволити (а.с.42).

Представник відповідача Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області в судове засідання не з`явився. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Згідно письмової заяви прохав суд розглянути цивільну справу без його участі. Зазначив про відсутність заперечень щодо позову (а.с.41).

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_2 ), виданого Степанівською сільською радою Семенівського району Полтавській області, гр-нка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кременчук Полтавської області у віці 76 років (а.с.6).

Згідно листа відділу у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.05.2018 року за №67/145-18, гр-нці ОСОБА_2 за життя був виданий сертифікат серії ПЛ №0168143 за реєстраційним №502 від 23.12.1996 року на право на земельну частку (пай) площею 3,2 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Степанівської сільської ради Семенівського району (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження (серія НОМЕР_3 ) позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Бурімка Семенівського району Полтавської області. У відомостях про матір зазначено « ОСОБА_2 » (а.с.5).

Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінилось на « ОСОБА_1 » (а.с.5).

Згідно довідки Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області №108 від 20.03.2018 року, гр-нка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в с.Бурімка Семенівського району Полтавської області, однак на території сільської ради не проживала (а.с.7).

Як вбачається зі змісту акту про проживання, складеного 28.03.2018 року, гр-нка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з січня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до роз'яснень приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу від 03.11.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з ненаданням нотаріусу документів, які б підтверджували належність вказаного майна спадкодавцю (а.с.11).

Згідно витягу зі Спадкового реєстру №52476174 від 03.07.2018 року, відомості про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у Реєстрі відсутні (а.с.10).

Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем щодо наявності підстав для задоволення заявлених ним вимог, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, крім інших, є визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.ч.4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що спадкодавець ОСОБА_2 померла до набрання чинності ЦК України 01.01.2004 року, до правовідносин щодо спадкування земельної частки (паю) слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять. Так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

З огляду на викладене, судом на підставі безпосередньо досліджених доказів встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом (ст.529 ЦК УРСР), проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою в м.Кременчук Полтавської області, прийняла спадщину протягом шести місяців з дня смерті матері ОСОБА_2 шляхом вступу в управління спадковим майном.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.17 Розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ; спадкодавець ОСОБА_2 за життя набула право на земельну частку (пай) та отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), який згодом було втрачено; нормами чинного законодавства не передбачено порядку видачі нового сертифікату позивачу, як спадкоємцю, а за відсутності оригіналу сертифікату, як правовстановлюючого документа, позивач позбавлена у позасудовому порядку реалізувати своє право на оформлення спадщини, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею в порядку спадкування права на земельну частку (пай).

Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із необхідності застосування виняткового способу захисту інтересів позивача, як спадкоємця, з урахуванням існуючих перешкод для оформлення нею спадкових прав у нотаріальному порядку, та відсутності при цьому порушень прав, свобод та інтересів інших осіб.

Щодо стягнення з відповідача по справі Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області на користь позивача судових витрат у вигляді сплаченого нею судового збору при поданні позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем в поданій до суду позовній заяві не зазначено про стягнення з відповідача на її користь судових витрат у виді сплаченого нею судового збору.

З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом не здійснюється розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, що становить 918 грн. 51 коп..

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 3,2 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Степанівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0168143 , зареєстрованого 23 грудня 1996 року за №502 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Колективного сільськогосподарського підприємства «Колос».

Судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 у виді сплаченого нею судового збору в сумі 918 грн. 51 коп. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Семенівська селищна рада Семенівського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Незалежності, буд.№44А смт.Семенівка Семенівського району Полтавської області, поштовий індекс 38200, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22538295.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Полтавського апеляційного суду або через Семенівський районний суд Полтавської області.

Головуючий С.Ю.Атаманова