Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 487/6723/15-ц

провадження № 61-31003 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визначення ідеальних часток у нерухомому майні, реальний виділ частки у домоволодінні, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві приватної власності належить 61/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 березня 2006 року, 11/100 частки вищезазначеного домоволодіння належить його сину - ОСОБА_2 , а 29/100 частки цього будинку належали ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 жовтня 2007 року № 2210 29/100 частці житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_4 , було надано нову (окрему) адресу, а саме АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05 серпня 2015 року у зв`язку з виділом в окрему адресу частки будинку, належної ОСОБА_4 , виникла необхідність перерахунку інших часток цього будинку.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і за останнім визнано право власності на вказаний житловий будинок. У травні 2008 року ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав житловий будинок ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05 серпня 2015 року після перерахунку часток без урахування самочинно збудованих будівель: житлової прибудови літ. «л1», відкритої веранди літ. «л», гаража літ. «с», сараю літ. «у», гаража літ. «ю», сараю літ. «ш», вбиральні літ. «я», ідеальні частки співвласників складають: його - 88/100; ОСОБА_2 - 12/100. В його користуванні, як співвласника будинку, знаходяться: житловий будинок літ. «к-1», погріб літ. «Упд», 1/2 частки хвіртки № 8 , а у користуванні відповідача перебувають: житловий будинок літ. «л-1», 1/2 частки хвіртки № 8.

Таким чином, виникла необхідність для затвердження ідеальних часток між ним та відповідачем у спірному нерухомому майні. Він має право на виділ в натурі тієї частини нерухомого майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності на спірне майно.

Відповідно до геодезичної зйомки в його користуванні знаходиться земельна ділянка НОМЕР_1, загальною площею 65,85 кв. м, земельна ділянка НОМЕР_2, загальною площею 282,32 кв. м, а всього 348,17 кв. м, що складає 68,088 частки. Земельна ділянка НОМЕР_3 площею 103,62 кв. м перебуває у користуванні відповідача, що складає 20,264 частки, земельна ділянка НОМЕР_4 із земель загального користування площею 59,56 кв. м, складає 11,647 частки. Ураховуючи викладене, просив встановити порядок користування вказаними земельними ділянками відповідно до геодезичної зйомки.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд затвердити перерахунок ідеальних часток будинку АДРЕСА_1 згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2016 року, реально виділити частки у домоволодінні, встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_2 відповідно до геодезичної зйомки, виділивши йому у користування земельну ділянку площею 348,17 кв. м, ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 103,62 кв. м, земельну ділянку площею 59,56 кв. м залишити у загальному користуванні; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2017 року, з урахуванням ухвали цього суду від 29 червня 2017 року про виправлення описки, у складі судді Біцюка А. В., позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено частки співвласників у праві спільної часткової власності домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 - 75/100, ОСОБА_2 - 25/100. Виділено у власність ОСОБА_1 75/100 частки вказаного домоволодіння, а саме: житловий будинок літ. «к-1, к» площею 62,3 кв. м, який складається з приміщень: 1-1 коридор - кухня площею 6,4 кв. м; 1-2 санвузол площею 2,9 кв. м; 1-3 житлова кімната площею 27,7 кв. м; 1-4 житлова кімната площею 12,7 кв. м; 1-5 житлова кімната площею 12,6 кв. м, також надвірні господарські будівлі: погріб літ. «Упд» 1997р площею 5,7 кв. м, та 1/2 частку огорожі № 8 , 1/2 частку замощення № ІІ, III.

Виділено у власність співвласника ОСОБА_2 25/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «л-1» площею 21,6 кв. м, який складається з приміщень: 1-1 кухня площею 9,2 кв. м; 1-2 санвузол площею 2,2 кв. м; житлова кімната площею 10,2 кв. м, надвірні господарські побудови: літ. «я» - вбиральня площею 0,9 кв. м та 1/2 частки огорожі № 8, 1/2 частку замощення № ІІ, III. Ідеальна частка ОСОБА_2 складає - 25/100 частки.

Визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до другого варіанту висновку додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 травня 2017 року №125-090/1. Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 338,84 кв. м, у тому числі під будівлею - 92,7 кв. м, під двором 246,14 кв. м. Виділено ОСОБА_2 в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 112,95 кв. м у тому числі під будівлею - 53,4 кв. м, під двором 59,55 кв. м. Земельну ділянку площею 59,56 кв. м по АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Графічно порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зображений у додатку №1 висновку додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 травня 2017 року № 125-090/1. Лінія розподільчої границі проходить: 1) Ділянка НОМЕР_1 у користуванні ОСОБА_1 від правої бокової межі вліво вздовж фасадної межі довжиною - 3,85 м; поворот вверх довжиною - 18,57 м; поворот вправо довжиною 2,82 м; поворот вниз довжиною 18,57 м. 2) Ділянка НОМЕР_2 у користуванні ОСОБА_2 від лівої бокової межі з ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 (кут Б), кадастровий номер :03:007:0027, вправо вздовж фасадної межі довжиною - 8,24 м, поворот вверх довжиною - 33,80 м; поворот вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною - 7,97 м, поворот вниз довжиною 32,73 м. 3) ділянка 3 у користуванні ОСОБА_2 від нижньої правої бокової межі із земельною ділянкою НОМЕР_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , вверх довжиною 38,09 м; поворот ліворуч довжиною 3,94 м; поворот вниз довжиною 38,09 м.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний житловий будинок фактично розділений на частки, кожна з яких знаходиться в користуванні відповідного співвласника, тому слід визначити частки співвласників у праві спільної часткової власності цього домоволодіння відповідно до другого варіанту висновку додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 травня 2017 року № 125-090/1, а саме ОСОБА_1 виділити у власність 75/100 частки, ОСОБА_2 - 25/100 частки.

Таким чином, майно співвласників може бути виділено в натурі, частки, які виділяються у натурі, відповідають фактично тому майну, яке знаходиться у користуванні сторін, унаслідок чого розподіл домоволодіння за першим варіантом висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 13 грудня 2016 року № 125-090 буде відповідати положенням закону та принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Посилання відповідача на те, що розподіл домоволодіння неможливо здійснити до вирішення питання про право на самочинне будівництво, яке існує у спірному домоволодінні, на увагу не заслуговують, оскільки об`єкти самочинного будівництва до введення їх до експлуатації не є об`єктами нерухомості, які підлягають поділу у цьому випадку.

Оскільки при вирішенні питання про порядок користування земельною ділянкою суд виходив з розмірів часток сторін у домоволодінні, тому порядок користування спірною земельною ділянкою необхідно встановити за другим варіантом зазначеним у висновку додаткової судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 19 травня 2017 року №125-090/1 згідно з ідеальними частками співвласників.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 17151 домоволодіння АДРЕСА_1 має самочинно збудовані об`єкти, а саме: житлова прибудова літ. «л1», відкрита веранда літ. «л», сарай літ. «ш», які знаходяться у користуванні ОСОБА_2 , а також сарай літ «у», гараж літ. «с», гараж літ. «ю», що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не можуть бути предметом поділу (виділу), що узгоджується з відповідною правовою позицією Верховного Суду України, тому вимоги ОСОБА_1 про виділ часток з об`єкту нерухомого майна задоволенню не підлягають.

У додатковому висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизі від 19 травня 2017 року №125-090/1 запропоновано визначення порядку користування спірною земельною ділянкою пропорційно новим часткам у праві власності сторін на житловий будинок, а останні згоди про поділ будинку у натурі відповідно до часток співвласників не досягли, також враховуючи, що на земельній ділянці є самочинні забудови, питання щодо яких не вирішено, тому правові підстави для визначення порядку користування спірною земельною ділянкою відсутні.

Позивач своє право на визначення часток у спільній частковій власності шляхом звернення до відповідного органу державної реєстрації прав не реалізував, тому у суду відсутні підстави для визначення часток сторін у спірному майні.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 просив виділити йому в натурі частину житлового будинку, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а саме згідно з висновком судової будівельно-земельно-технічної експертизі, в якому відсутні самочинно збудовані об`єкти, переплановані або реконструйовані. Питання щодо поділу майна, на яке відсутні правовстановлюючі документи не ставилось. Порядок користування земельною ділянкою визначається незалежно від наявності або відсутності на ній самочинних побудов. Крім того, розмір частки позивача змінився не унаслідок свого фізичного збільшення, а лише пропорційно у зв`язку з виділенням частки третього співвласника у спірному будинку в окрему, а законодавством не передбачено питання щодо затвердження перерахунку часток в аналогічному випадку.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 487/6723/15-ц з Заводського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція № 55).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктівнерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130 цс 13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286 цс 15, є незмінною.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини, від яких залежить правильність вирішення спору, надавши оцінку доказам, дійшов вірного висновку про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 має самочинно збудовані об`єкти, а саме: житлова прибудова літ. «л1», відкрита веранда літ. «л», сарай літ. «ш», які знаходяться у користуванні ОСОБА_2 , а також сарай літ «у», гараж літ. «с», гараж літ. «ю», що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи № 17151, які досліджені судом.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що оскільки об`єкти спірного нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) будівлі, не можуть бути предметом поділу (виділу), унаслідок чого вимоги позивача про виділ часток з об`єкту нерухомого майна є безпідставними, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що додатковою судовою будівельно-земельно-технічною експертизою від 19 травня 2017 року №125-090/1 запропоновано визначення порядку користування спірною земельною ділянкою пропорційно новим часткам у праві власності сторін на житловий будинок, а позивач з відповідачем згоди про поділ будинку у натурі відповідно до часток співвласників не досягли. На земельній ділянці є самочинні забудови, питання щодо яких не вирішено. Отже, відсутні правові підстави для визначення порядку користування спірною земельною ділянкою. Крім того, позивач своє право на визначення часток у спільній частковій власності шляхом звернення до відповідного органу державної реєстрації прав не реалізував, унаслідок чого у суду відсутні підстави для визначення часток сторін у спірному майні, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Посилання касаційної скарги на те, що порядок користування земельною ділянкою визначається незалежно від наявності або відсутності на ній самочинних побудов безпідставні, оскільки цей порядок визначається відповідно до часток у нерухомому майні, яке розташовано не земельній ділянці, а сторони не дійшли згоди щодо розміру часток у такому майні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова