Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа - Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, вказуючи, що 17.12.2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , від цього шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак сімейне життя в них не склалося, та в 2007 році вони фактично припинили шлюбні відносини, з цього часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. 20.09.2011 року за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між ними був розірваний. На теперішній час неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, з відповідача за рішенням суду стягнуто аліменти на утримання дитини.

Відповідач самоусунувся із життя дитини та будь-якої участі в духовному, фізичному розвитку дитини не приймає з моменту припинення шлюбних відносин, матеріальну допомогу на надає, вихованням дитини не займається, життям доньки не цікавиться зовсім, не виявляє бажання спілкуватись з нею, не дарує подарунки. Зазначені факти, необхідно розцінювати як ухилення від виховання дитини за прямими ознаками винної поведінки батька, який свідомо нехтує своїми обов`язками. Коштів на утримання дитини відповідач ні в добровільному, ні в примусовому порядку не надає, станом на 01.05.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 91996,26 грн..

Крім того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відтак, вона має намір виїхати за межі України, а саме до республіки Польща та інших країн Європи разом з донькою. Однак без нотаріально посвідченої згоди відповідача на виїзд неповнолітньої дитини виїхати за межі України не вбачається можливим. Для того, щоб дитина росла в повноцінній родині та мала змогу на кращу освіту, а також духовний та фізичний розвиток вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати їй тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за кордон на проживання та навчання, виїзд дитини за кордон до країн Європи необхідний для розширення її світогляду, розвитку, відпочинку за кордоном, навчання, вивчення мов, тощо.

На теперішній час виїхати з донькою до республіки Польща, Французської республіки, Федеративної республіки Німеччина, Російської Федерації без згоди відповідача вона не має можливості у зв`язку з тим, що відповідач безпідставно не надає їй згоди на виїзд малолітньої доньки ОСОБА_3 за кордон. При цьому, жодних вагомих аргументів, які обґрунтовують таку його відмову відповідач не наводить.

Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Вважає, що виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме тільки розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Просить суд надати неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до республіки Польща, Французької республіки, Федеративної республіки Німеччина, Російської Федерації без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , в її, ОСОБА_1 , супроводі, строком на три роки з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 21)

Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 52, 67) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що проти задоволення позову заперечує, оскільки із доданих позивачем до позовної заяви матеріалів неможливо встановити, чи буде дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідати якнайкращим інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують належне піклування з боку позивача про виховання, утримання і розвиток дитини (акт обстеження умов проживання, характеристика з місця навчання, інформація медичного закладу тощо); можливість утримувати дитину під час перебування за кордоном України; адресу місця перебування дитини за кордоном України; можливості продовження дитиною освіти під час перебування за кордоном України; повернення дитини та територію України; згоди самої дитини на виїзд за кордон України (а.с. 53-54).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , 17.12.2005 року зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва серії НОМЕР_1 (а.с. 12)

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.09.2011 року, яке набрало законної сили 30.09.2011 року (а.с. 15)

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

На утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 , за рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.05.2008 року, починаючи з 18.02.2008 року стягнуто кошти в розмірі ј відсотків з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення нею повноліття, що підтверджено копією виконавчого листа № 2-1202-08 (а.с. 16-17).

Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, яка видана Вільногірським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Борисовій Г.М., вказано, що згідно з матеріалами виконавчого провадження АСВП № 16238923 відкритого 03.12.2009 року з виконання виконавчого листа № 2-1202-08, що виданий 06.06.2008 року Заводським судом міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) боржника, станом на 01.05.2019 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 91996,26 грн. (а.с. 18)

Згідно копій заяв від 30.03.2019 року та 10.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням надати згоду на виїзд їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з нею проживає, до республіки Польща, Французької республіки , Федеративної республіки Німеччина, Російської Федерації строком на 3 роки, так як має намір тимчасово виїхати до вищевказаних країни разом зі своєю донькою, про своє рішення просить повідомити в строк до двох днів з моменту отримання цього листа. (а.с. 19,20)

Згідно фіскального чеку від 16.05.2019 року на ім`я ОСОБА_2 в м. Вільногірськ надіслано рекомендоване відправлення. (а.с. 20а)

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Відповідно до ч.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем та інші документи.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Отже, виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Надання такого дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без визначення у ньому конкретної держави прямування та проміжку перебування у цій державі неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Також суд звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналогічна практика висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року за №235/139/16-ц.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначаючи в позові підстави для надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, позивачка вказує про можливість дитини їздити на відпочинок для оздоровлення та для розширення її кругозору до різних країн світу, а також проживати та навчатися за кордоном, однак конкретна країна, куди вона має можливість повезти дитину, час, конкретні періоди та мету цих поїздок позивачкою не зазначені, а також не обґрунтовано необхідність встановлення строку дії дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька у розмірі саме три роки, про що просить позивачка.

Крім того, надання вказаного дозволу у зазначеному позивачкою строку становить досить тривалий термін, що може порушувати батьківські права відповідача та реально позбавити його права на спілкування з дочкою та на участь у її вихованні, тим паче, що багаторазове періодичне вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено.

До того ж, належних та допустимих доказів на підтвердження можливості забезпечення утримання дитини під час перебування за кордоном України позивачкою суду не надано.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачкою окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд, розглянувши справу в межах позовних вимог та враховуючи те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові не визначені конкретним часом виїзди дитини за кордон до різних країн до досягнення 16-річного віку без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дітей, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Крім того, позивачка не позбавлена можливості, без нотаріально посвідченої згоди батька, за наявності довідки про заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, самостійно вирішити питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, що передбачено ст. 157 СК України та Правилами перетинання державного кордону громадянами України».

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. слід покласти на позивачку.

На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 157 СК України, ст.313 ЦК України, ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа - Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області - відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивачки.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова