Провадження №2/359/2526/2019
Справа №359/7709/19
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2019 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Журавський В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, якою просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,1320 га з кадастровим номером НОМЕР_1 01 НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даних домоволодіння та земельної ділянки.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 вказав на те, що дізнавшись про судовий позов, відповідач може відчужити житловий будинок та земельну ділянку на користь будь-яких осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Тому, розгляд заяви про забезпечення позову проводиться судом без виклику учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч цьому, представник позивача ОСОБА_1 не зазначив жодного доказу на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Так, в заяві про забезпечення позову міститься лише посилання на диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Однак відсутні відповідні докази, які дають підстави вважати обґрунтованим припущення про те, що відповідач має намір або здійснює дії, спрямовані на відчуження належного йому майна.

Крім цього, до заяви про забезпечення доказів не приєднано належних доказів на підтвердження того, що власником спірного нерухомого майна є саме ОСОБА_4 .

До того ж суд вважає за необхідне звернути увагу на положення ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позов мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

З роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.20 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Водночас, суд вважає, що запропонований спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам.

Оскільки, представником позивача не обґрунтовано та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення щодо визнання недійсними договорів дарування..

Крім цього, положення Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає порядку виконання рішення суду про визнання недійсними договорів.

З огляду на це, у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ч.1 та ч.2 ст.149, ч.5 ст.151, ч.9 ст.153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її постановлення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський