Ухвала

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 621/3506/18

провадження № 61-18577ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» напостанову Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

В обґрунтування позову зазначало, що 20 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 437, за яким відповідач отримала кредит у сумі 100 000 грн на споживчі потреби строком до 19 серпня 2017 року із сплатою 17,5 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 253, за яким в іпотеку передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 035 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

20 листопада 2008 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Змїївському районному ВДВС ГТУЮ у Харківській області.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 серед інших осіб зареєстрована неповнолітня ОСОБА_3 , 2002 року народження.

На теперішній час рішення суду від 09 жовтня 2008 року не виконано.

Відповідачу направлялась вимога про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором від 15 листопада 2018 року. Однак, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Станом на 15 листопада 2018 року заборгованість за кредитним договором становить 143 281,29 грн та складається з наступного: 94 050,71 грн - основний борг; 1 307,88 грн - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 227,74 грн - пеня за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом; 38 560,79 грн - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості по основному боргу з листопада 2015 року по листопад 2018 року; 536,23 грн - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості по відсоткам з листопада 2015 року по листопад 2018 року; 8 480,02 грн - 3% річних від прострочених сум заборгованості основного боргу з листопада 2015 року по листопад 2018 року; 117,92 грн - 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам з листопада 2015 року по листопад 2018 року.

Просило стягнути заборгованість у розмірі 143 281,22 грн за кредитним договором № 437 від 20 серпня 2007 року.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що станом на дату подання позову строк позовної давності сплинув, а тому підстав для стягнення коштів не вбачається. Обставини невиконання судового рішення від 09 жовтня 2008 року не впливають на перебіг позовної давності та не переривають строк позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 437 від 20 серпня 2007 року у сумі 47 784,96 грн, яка складається: інфляційні втрати по основному боргу - 38 560,79 грн, інфляційні втрати по відсоткам - 536,23 грн; 3% річних по основному боргу - 8 480,02 грн, 3% річних по відсоткам- 117,92 грн. Вирішено питання судових витрат.

10 жовтня 2019 року Бугай О. С. , яка діє від імені ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою напостанову Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в цій справі єстягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, ціна позову у даній справі становить 143 281,22 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на постанову Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький