Провадження №2/522/6609/19
УХВАЛА

22 жовтня 2019 року суддя Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В. розглянувши цивільну справу за позовом заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, ціна якого вказана як 5900 доларів США.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, у зв?язку з тим, що зареєстроване місце мешкання відповідача: АДРЕСА_1 , що є територією Приморського району м.Одеси.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Нікітіної С.Й..

Ухвалами суду від 17.07.2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочку оплати судового збору, позовну заяву залишено без руху.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2019 року №22/0/15-19 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, здійснено повторний автоматизований розподіл справи.

У порядку повторного авторозподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. 04.10.2019 року.

Вивчивши матеріали вказаної справи, вважаю за необхідним прийняти матеріали справи у своє провадження. Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Позивачем подано клопотання, в якій ОСОБА_1 просить відстрочити оплату судового збору до закінчення розгляду справи, з посиланням на скрутне матеріальне становище та загальний дохід за попередній рік в сумі 25057,59 грн., що як вважає позивач є підставою для відстрочення оплати судового збору, сума якого перевищує 5% розміру річного доходу.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

При цьому суд бере до уваги, те що Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

В той же час згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччині" (п. 45).

У зв`язку з наведеним ст. 136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» не повинні застосовуватися судом суто формально, адже зазначена норма внутрішнього національного законодавства безумовно може обмежити право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Суддя, проаналізувавши матеріали позову, встановив, що ОСОБА_1 взагалі не надає будь-яких доказів свого скрутного матеріального становища, окрім посилання на сукупний розмір отриманої пенсії в 2018 році, що не може однозначно свідчити про відсутність будь-якого іншого доходу в 2019 році.

При цьому, суд бере до уваги той факт, що позовна заява ОСОБА_1 не містить розрахунку ціни позову в національній валюті, що унеможливлює розрахунок суми судового збору, яка підлягає оплаті.

Крім того, за обставинами справи, позивач посилається на те, що вона в травні 2018 року позичила сусіду відповідачу 5900 доларів США, яке свідчить про те, що позивач мав в 2018 році більше доходу, аніж сума пенсії.

За таких обставин, суддя вважає заяву про відстрочку оплати судового збору не обґрунтованою та такою, що має на меті уникнення сплати судового збору в позаправовий спосіб, що є зловживанням своїми процесуальними правами, а тому відмовляє у наданні ОСОБА_1 відстрочки оплати судового збору.

Статтями 174-177 ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

Однак, дана позовна заява не відповідає вимогам п.3 ч.3 ст. 175 та ч.4 ст. 177 ЦПК України, а саме:

- не зазначено ціну позову в гривневому еквіваленті, що унеможливлює правильний розрахунок суми судового збору, яка підлягає оплаті.

При цьому, Пунктом п. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

За подання нерезидентами позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір може сплачуватися нерезидентами в іноземній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Також в п. 3.4 постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 зазначено, що ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами.

У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

Тобто, у разі подання до суду позову про стягнення іноземної валюти обов`язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви: для нерезидентів - в іноземній валюті (за їх бажанням), для інших платників - у гривнях у національній валюті.

Крім того, до позовної заяви не додано документ, що підтверджує оплату судового збору в розмірі, відповідному до ціни позову в гривневому еквіваленті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суддя робить висновок, що дану позовну заяву належить залишити без руху та надати строк для усунення недоліків, шляхом зазначення ціни позову в еквіваленті національної валюти України (гривнях) та надання доказів оплати судового збору.

Заяву про усунення недоліків разом з долученими документами необхідно надати до Приморського районного суду м. Одеси через канцелярію суду.

Керуючись ст.ст. 136, 175, 177, 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Прийняти до свого провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку оплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.