Справа № 368/935/19
Рішення 2/368/515/19

Іменем України

"17" жовтня 2019 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Балико ОСОБА_3 сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивувала заяву тим, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2017 року, що видане державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстровано в реєстрі за №3-1165 та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2019 року, що видане державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Ястремська Ж.В. та зареєстровано в реєстрі за №2-497.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дочка позивача ОСОБА_4 , якій за життя належала Ѕ частина вказаного будинку, який отримала у власність на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. 09 лютого 2008 року за реєстровим №737, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації" 29 лютого 2008 року за реєстровим №19881172, номер запису: 222, в книзі: 1.

За час свого життя ОСОБА_4 за своєю заявою від 20 січня 2017 року зареєструвала у будинку свого чоловіка ОСОБА_2 , який у вказаному будинку не проживав, так як фактично проживав у АДРЕСА_2 , що підтверджується актом від 04 квітня 2018 року складеним в складі комісії та затвердженим Балико-Щучинським головою та довідкою №420 від 07 грудня 2018 року виданою Балико-Щичинським старостинським округом Ржищівської міської ОТГ.

Також доказами того, що відповідач фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 є факт встановлений у вироку, а також усі листи про повернення боргів, які надходили лише за цією адресою у м. Києві від Публічного акціонерного товариства "Комерційний бак "Приватбанк", Товариства з обмеженого відповідальністю "Споживчий центр" (Торгова марка Швидко гроші), Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео Швидка Фінансова Допомога", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", а також постанови про відкриття виконавчого провадження Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Отже Відповідач при укладенні кредитних договорів зазначав місце свого фактичного проживання чим і підтверджував факт свого не проживання за адресою своєї реєстрації.

ОСОБА_2 згідно вироку Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2018 року відбуває покарання у Державній установі «Житомирська виправна колонія №4», що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Незалежності, 172.

Будучи зареєстрованим, але не проживаючи у будинку позивача, відповідач не несе витрат по утриманню будинку та не використовує його для тимчасового або постійного проживання.

Реєстрація відповідача у житловому будинку створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав письмові заперечення про те, що є співвласником житлового будинку в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_4 і після смерті дочки ОСОБА_5 Житловий будинок є дачною будівлею та не пристосований для проживання в зимовий час, а тому він з поважних причин не проживав в житловому будинку який вказує позивач. Суд розглянув справу у відсутність відповідача.

Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2017 року на ј частину житлового будинку після смерті ОСОБА_4 , що видане державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстровано в реєстрі за №3-1165 та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2019 року після смерті ОСОБА_5 на ј частину житлового будинку, що видане державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Ястремською Ж.В. та зареєстровано в реєстрі за №2-497.

Власником ще Ѕ частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_6 згідно договору дарування житлового будинку від 9.02.2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дочка позивача ОСОБА_4 , якій за життя належала Ѕ частина вказаного будинку, який отримала у власність на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. 09 лютого 2008 року за реєстровим №737, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації" 29 лютого 2008 року за реєстровим №19881172, номер запису: 222, в книзі: 1.

За час свого життя ОСОБА_4 за своєю заявою від 20 січня 2017 року зареєструвала у будинку свого чоловіка ОСОБА_2 , який у вказаному будинку не проживав, так як фактично проживав у АДРЕСА_2 , що підтверджується актом від 04 квітня 2018 року складеним в складі комісії та затвердженим Балико-Щучинським головою та довідкою №420 від 07 грудня 2018 року виданою Балико-Щичинським старостинським округом Ржищівської міської ОТГ.

Відповідач фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 що є встановленим згідно вироку Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2018 року , а також усі листи про повернення боргів, які надходили лише за цією адресою у м. Києві від Публічного акціонерного товариства "Комерційний бак "Приватбанк", Товариства з обмеженого відповідальністю "Споживчий центр" (Торгова марка Швидко гроші), Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео Швидка Фінансова Допомога", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", а також постанови про відкриття виконавчого провадження Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що додані до матеріалів справи.

Отже Відповідач при укладенні кредитних договорів зазначав місце свого фактичного проживання чим і підтверджував факт свого не проживання за адресою своєї реєстрації.

ОСОБА_2 згідно вироку Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2018 року відбуває покарання у Державній установі «Житомирська виправна колонія №4», що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Незалежності, 172.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у житловий будинок як член сім`ї бувшого співвласника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач є власником спірного житлового будинку. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний і порушуються права позивача на користування майном. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК який вимагає визнати відповідача таким що втратив право на користування житловим будинком, що є фактично вимогою припинити право відповідача користування чужим майном.

А тому слід визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), таким що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.280 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), таким що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 768,40 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Повний текст рішення складено 25.10.2019 року.

Суддя: В.І. Кириченко