24.10.2019 Справа № 331/8083/14-ц
Провадження № 4-с/331/19/2019
УХВАЛА

24 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Антоненко М.В.

При секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, посилаючись на те, що в грудні 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по справі № 331/8083/14-ц (провадження № 2/331/1999/14), яким було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто їх на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2014 року і до повноліття дитини.

На виконання даного судового рішення 30.03.2015 року ОСОБА_2 було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до Жовтневого (на даний час Олександрівського) відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції та згодом було відкрито виконавче провадження ВП № 47070273, яке на час подання скарги перебуває у провадженні головного державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М.

У скарзі також зазначено про те, що ОСОБА_1 вважав щомісячну сплату ним аліментів на дитину в повному обсязі, виходячи із його заробітку (доходу) та не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, 02.04.2019 року йому стало відомо про нарахування державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів на суму 34 797, 23 грн., починаючи з листопада 2014 року, у зв`язку з чим вважає дії державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. протиправними та просить суд зобов`язати її здійснити перерахунок відповідно до вимог Закону.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги своєї скарги та просив її задовольнити.

Представник скаржника адвокат Руднєв О.О. в судовому засіданні підтримав скаргу ОСОБА_1 , просив її задовольнити та зазначив, що письмових викликів до державного виконавця для надання пояснень з приводу виконання рішення ОСОБА_1 не отримував, державним виконавцем нарахована заборгованість по аліментам за період з листопада 2014 року по липень 2017 року необґрунтована, оскільки не відповідає вимогам ст. 195 СК України, яка діяла в редакції на той час. ОСОБА_1 увесь час працював як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, а тому нарахування заборгованості по аліментам на підставі середнього розміру заробітної плати для даної місцевості можливе після 08.07.2017 року, коли була змінена редакція ст. 195 СК України.

Суб`єктом оскарження Олександрівським відділом ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області подано до суду відзив на скаргу, в якому зазначено, що боржник ОСОБА_1 неодноразово викликався державним виконавцем в період з 01.02.2016 року по 03.05.2017 року для надання пояснень з приводу виконання судового рішення, але не з`являвся з невідомих причин, чим порушив свої обов`язки, передбачені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на той час. Разом з тим, державний виконавець при нарахуванні заборгованості ОСОБА_1 по аліментам діяв у порядок і способи, визначені ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України. Крім того, у зв`язку з тим, що у державного виконавця були відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 доходу, а також на підставі відомостей від органів Пенсійного фонду та Державної фіскальної служби про відсутність джерела отримання доходів останнім, державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 09.10.2014 року по 08.07.2017 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Запоріжжю. А тому суб`єкт оскарження просив відмовити у задоволення скарги ОСОБА_1

Представник суб`єкта оскарження Куліченко ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти скарги, підтримавши відзив на неї, та просила відмовити в її задоволенні.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 та її представник адвокат Гірба Е.В., кожна окремо, також заперечували проти скарги ОСОБА_1 та просили відмовити у її задоволенні, зважаючи на набрання судовим рішенням про стягнення аліментів законної сили, а також на законність та правомірність дій державного виконавця при здійсненні ним повноважень щодо примусового виконання судового рішення.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу скарги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 13, 81, ч. 5 ст. 263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.ст. 4, 15 ЦПК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження та/або спростування вимог скарги.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

11.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по справі № 331/8083/14-ц (провадження № 2/331/1999/14), яким було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто їх на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2014 року і до повноліття дитини.

На виконання даного судового рішення 30.03.2015 року ОСОБА_2 було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до Жовтневого (на даний час Олександрівського) відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції.

Відповідно до постанови Державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ від 03.04.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 47070273, яке на час подання скарги перебуває у провадженні головного державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М.

Згідно відповідей від територіальних органів Державної фіскальної служби, органів Пенсійного фонду України на запити державного виконавця (а.с. 22-32, 36-39) інформація про ОСОБА_1 як про боржника, який працює за трудовим та цивільно-правовим договором, як про отримувача пенсії, як про боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утримуваного податку, відсутня.

З розрахунків заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 державним виконавцем нарахована заборгованість (починаючи з 09.10.2014 року) станом на 01.05.2018 року в розмірі 46 845, 78 грн., станом на 11.03.2019 року в розмірі 34 797, 23 грн.

З довідки Олександрівського управління у місті Запоріжжі Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 є приватним підприємцем з 13.01.2005 року, з 20.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування: 2 група 20%. Подані ним податкові декларації за період з 01.01.2014 по 31.12.2017 року свідчать про отриманий ним щорічний дохід.

Дані обставини також підтверджуються рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2018 року по справі № 331/7853/17, ухваленим за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки і права виконавців, серед яких здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надання сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; проведення перевірки виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержання безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі конфіденційної; виклик фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги щодо надсилання документів виконавчого провадження, зокрема, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Частинами першою, третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до вимог ст. 195 СК України в редакції, яка діяла на час виникнення та існування заборгованості по аліментам, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Дана норма Закону була змінена відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VIII та викладена в новій редакції: «Стаття 195. Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу)

1. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

2. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

3. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом». Дана редакція статті набрала чинності з 08.07.2017 року.

Системно аналізуючи дані норми, а також виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження (боржник), в період з 09.10.2014 року, тобто з часу стягнення аліментів за рішенням суду, і до 08.07.2017 року (часу набрання чинності новою редакцією ст. 195 СК України), перебуваючи в статусі фізичної особи-підприємця, мав відповідний щорічний дохід, що підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема, довідкою органу ДПС від 23.10.2019 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.06.208 року, яке набрало законної сили.

Посилання представника суб`єкта оскарження на неодноразові виклики ОСОБА_1 до органу ДВС як боржника не заслуговують на увагу суду, оскільки факти надіслання письмових вимог державного виконавця від 01.02, 11.07.2016 року, 27.02, 03.05.2017 року, які містяться в матеріалах справи, не підтверджені жодним доказом.

Твердження представника суб`єкта оскарження про наявність письмових відповідей органів ПФУ та ДФС про відсутність у боржника джерел отримання доходів суд також знаходить безпідставними, оскільки ці відповіді стосуються інформації про ОСОБА_1 як про боржника, який працює за трудовим та цивільно-правовим договором, як про отримувача пенсії, як про боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утримуваного податку, а не інформації про суми його безпосереднього доходу. Проте, сам ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що навіть не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 451 ч. 2 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин суд вважає, що державним виконавцем сума заборгованості по аліментам за період з 09.10.2014 року по 08.07.2017 рік, нарахована ОСОБА_1 не у спосіб та порядок, передбачені ст. 195 СК України, а тому дії державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. необхідно визнати протиправними з подальшим зобов`язанням провести перерахунок заборгованості, виходячи із фактично отриманих доходів ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни в рамках виконавчого провадження №47070273 щодо розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за період із 01.01.2014 року по 08.07.2017 року виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості.

Зобов*язати державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 року по 08.07.2017 року виходячи із фактично отриманих ОСОБА_1 доходів

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя: М.В. Антоненко