ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 635/1900/15-ц

провадження № 22-ц/818/454/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі -ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року, постановлене під головуванням судді Савченко Д.М. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 312 355,33 грн.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 312 355,33 грн., а також судовий збір у сумі 1561,78 грн. з кожного з відповідачів.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у позові в повному обсязі.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказують, що оскаржуване заочне рішення було ухвалено без належного повідомлення відповідачів про розгляд справи. Судом не враховано пропуску позивачем строків позовної давності, неспівмірності пені із сумою основного боргу, строків позовної давності щодо нарахування пені. Крім того, в матеріалах справи відсутній графік погашення кредиту; відсутні необхідні реквізити договору, що свідчить про неукладення договору поруки. ОСОБА_2 зазначає, що не підписувала договір поруки від 26 травня 2008 року як поручитель. Апелянти вважають, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Представником АТ КБ «ПриватБанк» надані письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що 26.05.2008 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір. В додатку №1 до Договору міститься графік погашення кредиту починаючи з наступного місяця після його підписання, а також договір поруки, договори страхування та рахунок фактура. Договір поруки між Банком та ОСОБА_2 також був укладений належним чином. Оригінал договору поруки витребувано із архіву Банку та встановлено наявність в ньому підпису поручителя ОСОБА_2 Пунктом 14.11. кредитно-заставного договору сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів за користування кредитом та неустойки тривалістю у 5 років. Вважає, що стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за кредитом в межах строку позовної давності за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року. Розмір процентів за вказаний період становить 19 999,83 грн., заборгованість за тілом кредиту - 51 780,13 грн., заборгованість за комісією - 17 362,35 грн., а заборгованість за пенею - 182 960,53 грн.

Під час розгляду апеляційної скарги, 29 січня 2019 року, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала до суду клопотання про зупинення провадження по справі за вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка ОСОБА_2 померла.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 січня 2019 року зупинено провадження до залучення до участі у справі правонаступників відповідачки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 серпня 2019 року ухвалою Харківського апеляційного суду провадження у справі поновлено, залучено до участі у справі на стадії апеляційного провадження правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 158, п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, однак суд першої інстанції розглянув справу по суті.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення відповідачів належним чином про дату, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене оскаржуване рішення суду.

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення їм судових повісток про призначення справи до розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідачів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за їх відсутності без обов`язкового належного повідомлення їх про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DN81AR15790158, відповідно до умов якого, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 48 228,50 грн. на термін до 18 травня 2015 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

За змістом договору щомісячний платіж означає суму коштів у розмірі, визначеному у статті 17.8 договору, яку позичальник сплачує банку щомісяця з метою погашення заборгованості.

Пунктом 17.8 договору визначено, що щомісяця в період сплати, позичальник зобов`язаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 1179,85 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Відповідно до п. 17.1.9 період сплати з 19 по 23 число кожного місяця.

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, 26 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 26 травня 2008 року, укладеним між банком та позичальником, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 48228,50 грн. (а.с.18).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачами належним чином не виконані, станом на 27.02.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором від 26.05.2008 року в розмірі 312 355,33 грн., яка складається з:

-60 300,30 грн. - заборгованість за кредитом;

-25 189, 55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-20 989,54 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-190 763,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

а також штрафи - 250 грн. - штраф (фіксована частина); 14862,16 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу.

Пунктом 4.1. Кредитно-заставного договору сторонами погоджено, що за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у статті 17.1.7. Договору. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування процентів не включається. Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з кредитного рахунку до очікуваної дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів та закінчується поточною датою сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення кредиту, на суму непорвернутого кредиту.

Умовами кредитного договору сторони погодили процентну ставку у розмірі 9,6% річних (а.с.15 т.1).

Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати Щомісячних Платежів відповідно до статті 16.6 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та Кредитом.

Для погашення заборгованості Банк відкриває Позичальникові Транзитний Рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості (включаючи виплату боргу за Кредитом, процентами, винагородою та усіма іншими платежами), шляхом внесення коштів на Транзитний Рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь Банку. Внесення коштів на Транзитний Рахунок може здійснюватися одним із наступних способів:

- Позичальник вносить кошти на Транзитний Рахунок через касу Банку; або

-у випадку наявності у Позичальника платіжної картки, емітованої Банком, Позичальник доручає Банку проводити погашення Заборгованості у передбачені строки, шляхом списання на Транзитний Рахунок відповідної суми коштів, яка розміщена на Картковому Рахунку. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком у випадку пред`явлення Позичальником не пізніше ніж за один Банківський День до початку перебігу Періоду Сплати, документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом.

Пунктом 14.3. встановлено, що у випадку порушення позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту, позичальник сплачує пеню, а також штраф.

Згідно пункту 14.11. Договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п`ять років.

При цьому у пункті 15.2. Кредитного договори закріплено, що договір може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно з п. 4 Договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 5 Договору поруки, у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання (-ь).

У відповідності до п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Згідно з п.п. 11, 12 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Сторони погодили, що зміни і доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п.13 Договору поруки).

Таким чином між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 26 травня 2008 року було укладено в письмовій формі кредитний договір строком дії до 18 травня 2015 року. Крім того між Банком та ОСОБА_2 26 травня 2008 року було укладено договір поруки. Факт укладення між сторонами кредитного договору та договору поруки доведений належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона не підписувала договір поруки спростовується наявними в матеріалах справи доказами та вимогами закону. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим колегія суддів вважає, що порука на підставі договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 26 травня 2008 року, є припиненою, з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно доч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а це строк існування самого зобов`язання поруки. Тому, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Навіть якщо в межах строку дії поруки було пред`явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

З матеріалів справи убачається, що умовами кредитно-заставного договору від 26.05.2008 року сторони погодили процентну ставку у розмірі 9,6% річних (а.с.15 т.1). За договором поруки ОСОБА_2 поручилася у випадку невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором, відповідати перед кредитором як солідарні боржники за відсотковою ставкою 0,8% на місяць, тобто 9,6% на рік.

Проте листом від 25.12.2008 року ОСОБА_1 був повідомлений про те, що у зв`язку зі зміною кон`юктури ринку грошових ресурсів, починаючи з 01.02.2009 року відсоткова ставка за кредитним договором від 26.05.2008 року складатиме 15,60% на рік. Зазначено, що встановлення цих змін буде здійснено автоматично 01.02.2009 року без будь-яких додаткових дій зі сторони боржника (а.с.16 т.1).

Таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку провів збільшення фіксованої процентної ставки з 01.01.2009 року з 9,6% річних до 15,60% річних.

Розрахунок заборгованості, який наданий позивачем, свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами розраховані виходячи з розміру збільшеної відсоткової ставки, починаючи з 01.01.2009 року - 15,6% річних.

Даних про надання згоди ОСОБА_2 , як поручителем, на збільшення відсоткової ставки за кредитно-заставним договором від 26.05.2008 року, - матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки внаслідок збільшення відсоткової ставки за кредитним договором збільшився обсяг відповідальності поручителя, на що поручитель згоди не надавала, порука ОСОБА_2 у спірних правовідносинах є припиненою.

Сума заборгованості за кредитним договором від 26.05.2008 року підлягає стягненню з ОСОБА_1

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 27.02.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором від 26.05.2008 року в розмірі 312 355,33 грн., яка складається з:

-60 300,30 грн. - заборгованість за кредитом;

-25 189, 55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-20 989,54 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-190 763,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

а також штрафи - 250 грн. - штраф (фіксована частина); 14862,16 грн. - штраф (процентна складова).

Статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

У заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції відповідачі наполягали на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин, посилаючись на те, що останній платіж за кредитним договором здійснено 27.07.2009 року. Клопотання про застосування строків позовної давності також заявлено відповідачами і в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Сторони не заперечують, що ними узгоджено повернення кредиту частинами.

Посилання апелянтів на те, що у задоволенні позову слід відмовити через сплив строків позовної давності, - не приймається до уваги колегією суддів, оскільки право кредитора вважається порушеним саме з моменту закінчення терміну дії кредитного договору, а не з моменту недотримання ОСОБА_1 строку погашення кожного чергового траншу.

Кредитор, ПАТ КБ «ПриватБанк», не скористався своїм правом на дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася. До суду позовна заява Банком подана у березні 2015 року. А термін дії кредитного договору встановлено до 18 травня 2015 року. Таким чином строки позовної давності позивачем не пропущено.

Проте колегія суддів враховує клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності при обчисленні суми заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та пені.

Встановлено, що за кредитним договором сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п`ять років.

В межах строку позовної давності заборгованість за тілом кредиту за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року становить 51 780,13 грн.; заборгованість за комісією за вказаний період становить - 17 362,35 грн., заборгованість за відсотками - 19 999,83 грн., а заборгованість за пенею - 182 960,53 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правового висновку, сформованого ВС у постанові від 07.03.2018 року у справі № 552/5900/15-ц, у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Матеріали справи свідчать про те, що розмір пені значно перевищує розмір боргового зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для зменшення розміру суми пені до суми заборгованості за тілом кредиту, а саме: з 182 960,53 грн. до 51 780,13 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення суми штрафів.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які пролягають у позбавленні його певних прав або у заміні не виконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимоги про стягнення штрафів, а саме 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 14 862,16 грн - штраф (процентна складова).

Правовими наслідками порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 26.05.2008 року у розмірі 140 922,44 грн., з яких:

-51 780,13 грн. - заборгованість за тілом кредиту за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року (строк платежів за яким не минув);

-19 999,83 грн. - заборгованість за процентами за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року;

-17 362,35 грн. - заборгованість за комісією за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року;

- 51 780,13 грн. - заборгованість за пенею.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , слід відмовити, оскільки порука у спірних правовідносинах є припиненою з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 45% (з 312 355,33 грн. до 140 922,44 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 3 123,55 грн. судового збору. Тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 1 405,60 грн. (45% від 3 123,55 грн.). Разом з тим апеляційна скарга відповідачів також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 55%. При подачі апеляційної скарги було сплачено 4 686 грн. судового збору (а.с.156 т.1). Тому з позивача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 577,30 грн. (55% від 4686 грн.).

Згідно п.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням вказаного, з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 171,70 грн. (2 577,30 грн. - 1 405,60 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , - задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26.05.2015 року у розмірі 140 922,44 грн., з яких:

-51 780,13 грн. - заборгованість за тілом кредиту за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року (строк платежів за яким не минув);

-19 999,83 грн. - заборгованість за процентами за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року;

-17 362,35 грн. - заборгованість за комісією за період з 03.03.2010 року по 27.02.2015 року;

- 51 780,13 грн. - заборгованість за пенею.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 171,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 22.10.2019 року.