Справа № 460/3284/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/811/2458/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 460/3284/15-ц

Провадження № 22-ц/811/2458/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2018 рокуу складі судді Карпин І.М.

у справі

за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Оскаржуваною ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2018 рокув задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу.

З ухвалою не згідний, вважає її помилковою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Тимчасові обмеження йому встановлено у зв`язку з із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої станом на 25.06.2018 року складає 23010, 50 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Зазначає, що в поданій до суду скарзі вказував, що він ніде не працює і не має постійного доходу, перебивається тимчасовими, нерегулярними заробітками, оскільки здійснює догляд за своєю бабцею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та одержує компенсацію по догляду за пристарілою особою в сумі 29,60 грн. щомісячно. Влаштуватися на роботу і одночасно здійснювати догляд за бабцею в нього немає можливості, що ставить його у скрутне матеріальне становище. В зв`язку з відсутністю коштів, в нього постійно виникають труднощі зі сплатою аліментів, які він не має фізичної змоги оплатити в повному обсязі.

Окрім того, він проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є непрацездатною та являється інвалідом 3-ї групи, та яка також потребує матеріальної допомоги.

Вказує, що частково сплачує аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 19.03.2018р, складеного державним виконавцем Яворівського районного відділу виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області, а також квитанціями про сплату аліментів, копії яких ним було долучено до скарги.

Також вказував, що він періодично їздить за кордон в якості водія, за що отримує грошову винагороду. Тому встановлення йому обмеження у праві керування транспортними засобами та обмеження у праві виїзду за межі України позбавить його єдиного джерела існування.

Вказує, що тимчасове обмеження не може бути застосовано в разі, якщо його встановлення позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування (п. 1 ч. 10 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження").

Просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволити.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26.09.2018 року залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 08.12.2015 Яворівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2460/3284/15-ц на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову з 03.09.2015 та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою від 17.05.2017 державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного вище виконавчого листа.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 19.03.2018 та 21.08.2018 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить більше шести місяців.

25.06.2018 року державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Король І.С. винесено постанову про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №460/3284/15-ц, виданого 08.12.2015. Крім того, цього ж дня винесено постанову якою обмежено ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №460/3284/15-ц, виданого 08.12.2015.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що боржник не довів той факт, що станом на день винесення оскаржуваних постанов заборгованість зі сплати аліментів була відсутня чи її сукупний розмір не перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, а посилання боржника на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, перебуванням на утриманні пристарілої баби, наявності матері - інваліда ІІІ групи, не є обставинами, які б слугували підставою для скасування винесених постанов державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції що діяла на момент винесення оскаржуваних постанов) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що ухвалюючи рішення про встановлення йому тимчасових обмежень у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України державний виконавець не звернув уваги на п.1 ч.10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. Так ОСОБА_1 не надав жодних належних та допустимих доказів того, що його основним законним джерелом для існування є керування транспортним засобом.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді