н/п 2/490/670/2019 Справа № 490/3101/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Дудник Г.С.,

за участю представника органу опіки і піклування - Глух Т.В., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про відібрання малолітньої дитини у батьків та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернулися з позовом до ідповідачів з вимогами про відібрання без позбавлення батьківських прав у батьків малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі по 1/4 частини частини зі всіх видів їх заробітку на користь органу опіки та піклування виконавчого комітетту ММР, починаючи з моменту звернення з вказаним позовом до суду . Вимоги обґрунтовані тим, що на контролі у Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради знаходиться родина мовчана ОСОБА_4 , щодо якого не виконуютьсяналежним чином батьківські обовязки з боку батька ОСОБА_1 Дитина проживає разом з батьком та бабусею, за повідомленням навчального закладу з 2017 року пропускає шкіьні заняття з неповажних причин, відмовляється відвідувати школу, батько не має впливу на сина. Двічі в 2017 та 2018 роках владислав перебував у центрі соціпально-психологічної реабілітації дітей у звязку з тим, що потрбував ппровіедення психокорекційної роботи спеціалістів. Після повернення дитини додому він продовжував не відвідувати школу, батько перебуває на заробітках, не цікавиться його життям.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила з урахуванням викладених обставин позов задовольнити у повному обсязі .Звернула увагу суду на те, що з батьком неодноразово проводилися бесіди та роз`яснювалася необхідність змінити ставлення до виховання сина, проте такі бесіди результатту не дали.

Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Зі слів представника позхивача та відповідача ОСОБА_1 , останній раз вона бачила сина більше 8 років тому, з тих пір її місцезнаходження не відомо, з сином ніколи не спілкувалася.

Відповідач ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечував проти задволення позову, проте відзначив, що можливо, синові в інтернаті буде краще, він почне вчитися. Суду пояснив, що син його не слухається, відмовляється відвідувати школу без пояснення причин. Сам він знаходиться на роботі з 7 до 19 годин і не має змоги контролювати відвідкування школи сином. Коли він намагається розмовляьти з сином та заставляє його ходитит до школи, то су владислава виникає агресія, починається ісерика , він б`є кулаками у стіну, бігає по дому и кричить. Раніше вони зверталися до психіатра, він проходив лікування у психіатричній лікарні, проте зараз насильно сина до лікарні завести неможливо. Отже ніякої корекційної роботи з сином проводити він нем має можливості. Яким він бачить майбутнє сина, як він буде навчатися, отримувати професію - він не знає і пояснити , чи замисливався над цим - пояснити суду не зміг. Яким чином він проводить спільний час з сином - пояснити також не зміг.

Вислухавши поясненя сторін, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як пояснила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_6 ,, яка є класним керівником ОСОБА_7 , хлопчик зараз навчається у 8 класі ЗОШ № 16. З 2017-2018 навчального року він почав пропускати заннятя без поважних причин, потім взагалі перестав відвідувати школу. в цьому навчальному році він був лише три дні, в минулому навчальному році- декілька днів в січні місяці. Вона неодноразово приходила до нього додому, намагалася говорити з ним, уговорювала ходити до школи, проте ОСОБА_8 відмовляється від навчання, пояснюючи це просто небажанням. Силоміць його до школи не можна відводити, при цьому розмови з батьком жодних рнезультатів не дали. Фактично хлопчика виховує бабуся, яка теж вже не має на нього впливу.

Як пояснила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_9 , яка є рідною бабусею хлопчика, ОСОБА_8 проживає з нею та батьком від народження, рідну матір він бачив останній раз 8 березня 2008 року . ОСОБА_8 з дитинства був схильний до нервування , були прояви агресії, але після оікування в психіатричній лікарні його стан покращувався. На теперішній час прояви агресії стали частішими, проте до лікаря вона не може вмовити його піти, адже він вже великий і сильний хлопець. Він цілими днями сидить вдома, ліпить з пластиліну, складає конструктор, щось читає на комп`ютері, грається телефоном. Категорично не бажає ходити в школу,він не любитт навчатися. Контакту з батьком у нього не має, батько не має на нього вплиу, а вона як бабуся вже з ним ен справляється, адже на її зауваження він реагує нападами агресії та істериками. Натомість, коли вн двічі був у Центрі, то вона його відвідувала там, він навчався, ходив з іншими дітьми на заняття, був спокійний, сказав, що все зрозумів, але після повернення додому поводиться все гірше.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 .Рішенням вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.11.2007 року мсіце проживання малолітнього ОСОБА_4 було визначено з батьком ОСОБА_1

З 2017 року по 05 березня 2019 року від управління освіти ММР , ЗОШ № 16 багаторазово надходили повідомлення про пропуски занять ОСОБА_3 без поважних причин. З боку адміністрації шкоди , працівників служби у справах дітей Центрального району постійно вживалися заходи щодо залучення дитини до навчання, відвідували його за місцем проживання, з батьком проводилися профілактичні бесіди, які не давали позитивного результату.

З 22.12.2017 по 26.02.2018 та з 12.09.2018 по 20.12.2018 року ОСОБА_10 знаходився у КЗ "Центр соціально-психологічної реапбілітації дітей" Миколаївської обласної ради , перший раз за заявою батька. Після проведення психокорекційної роботи спеціалістами Центру, хлопець був переданий батькові,який надав заяву про готовність та зобовязався виконувати батьківські обовязки належним чином , контролювати його поведінку та напвчапння , у разі виникнененя проблемних ситуацій звертатися за консультатцією до спеціалістиі службиу справах дітей та психологів Центру .

В 2018 році ОСОБА_3 , проходив лікування у МОПЛ № 1 від нервового розладу.

Проживає та зареєстрований ОСОБА_10 в АДРЕСА_1 рахзом з бабусею ОСОБА_9 ,, дідусем ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 , Також, як встановлено судом, в будинку проживає ще цивільна дружина ОСОБА_3 та їх спільний трирічний син. За місцем проживання дитини створені належні умови для проживання.

Згідно висновку від 22.02.2018 року КЗ "Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей" , ОСОБА_3 , під час перебування в центрі з 22.12.2017 року проявив себе з позитивного боку, комунікабельний, товариський , але погано сформовані навички самоконтролю та низький рівень особистісної зрілості.потребує контролю з боку батька.

Згідно висновку від 03.04.2019 року виконавчого комітету миколаївської міської ради про доцільність відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 у його батьків - враховуючи , що безконтрольність з боку батьків може призвести до важких наслідків для подальшої долі дитини , керуючись рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини від 19.03.2019 року , орган опіки та піклування вважає за доцільне відбрати малолітнього у батьків.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини).

За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд також враховує, що підставою цього позову стало саме невиконання відповідачами своїх обов`язків щодо забезпечення загальноосвітнього навчання дитини, що згідно ч. 1 ст. 53 Конституції України повна загальна середня освіта є обов`язковою, держава забезпечує її безоплатність.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що дійсно наявне ухилення батьків від виховання дитини та свідоме нехтування батьками малолітнього своїми батьківськими обов`язками, яке полягає у відсутності контролю за поведінкою сина та станом цйого здоров`я, взагалі відсутня підготовка 13-річної дитини до самостійного життя, батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 1,2,4 ст. 155 СК України).

Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

У відповідності до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1).

Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Роз`яснити відповідачам, що відповідно до ч.3 ст. 170 СК України, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, або вони мають право звернутися з відповідною заявою до органу опіки та піклування про повернення їм дитини.

На підставі викладеного, керуючись статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 1, 9 Конвенції про права дитини, статтями 164-166, 180 Сімейного кодексу України, статтями 12,13, 79-81, 141, 259-265 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про відібрання малолітньої дитини у батьків та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Передати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для його подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кожного аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів їх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумум на дитину відповідного віку, на користь органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 780 грн з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення або отримання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 25.10.2019 року

Суддя О.А. Гуденко