Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 235/7072/16-ц

провадження № 61-34887св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_5 , на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року у складі судді Назаренко Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Новосядлої В. М., Дундар І. О., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , від 12 травня 2011 року та визнання за нею права власності на вказаний автомобіль.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку автомобіля та визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на автомобіль залишено без розгляду за заявою позивача.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що в листопаді 2016 року до неї зателефонувала незнайома особа та попросила надати дозвіл на відчуження автомобіля, який був придбаний її колишнім чоловіком ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з нею, на що вона відмовила, оскільки на вказаний автомобіль накладено арешт Покровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей, і наявністю у відповідача заборгованості по аліментам у розмірі більше 300 000, 00 грн.

Про факт придбання 12 травня 2011 року ОСОБА_3 автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , у період перебування з нею у шлюбі, вона дізналась 20 квітня 2016 року з відповіді Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

У зв`язку з тим, що спірний автомобіль вартістю 100 000, 00 грн був проданий колишнім чоловіком без її згоди, ОСОБА_1 просила стягнути зі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 000, 00 грн за половину вартості автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, набутого за час шлюбу.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, в сумі 43 136, 00 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 здійснив відчуження спірного автомобіля, придбаного під час перебування зі ОСОБА_1. у шлюбі, без отримання її згоди, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню половина вартості автомобіля у розмірі 43 136, 00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що висновок судів про те, що продаж ОСОБА_3 спірного автомобіля відбувся без отримання згоди ОСОБА_1 , не відповідає встановленим обставинам справи. Транспортний засіб був відчужений під час перебування у шлюбі у 2011 році шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності на право керування спірним автомобілем на ім`я ОСОБА_8 Оскільки ОСОБА_1 не заявляла позовні вимоги про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю, відсутні підстави для стягнення половини вартості вказаного автомобіля зі ОСОБА_3

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада ня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області та зупинено виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 235/7072/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року по 11 грудня 2012 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2012 року.

Подружжя шлюбний договір не укладало.

Встановлено та визнано сторонами, що спірний автомобіль DaewooLanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, набутий під час перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1

01 березня 2017 року між ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, та ОСОБА_4 в Територіальному сервісному центрі МВС 1444 РСЦ в м. Донецьку було укладено договір купівлі-продажу № 1444/2014/351727 автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 86 272, 00 грн.

Цього ж числа за заявою ОСОБА_4 спірний автомобіль було перереєстровано на неї на підставі заяви № 113313835 від 01 березня 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 372 ЦК України.

У разі, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Встановивши, що за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у власність автомобіль Daewoo Lanos, який ОСОБА_3 продав без письмової згоди ОСОБА_1 , суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що остання має право на грошову компенсацію Ѕ вартості проданого транспортного засобу у розмірі 43 136,00 грн, та про задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо того, що спірний транспортний засіб був відчужений під час перебування у шлюбі у 2011 році шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності на право керування спірним автомобілем на ім`я ОСОБА_8 , оскільки вказані обставини були предметом дослідження судів, їм надана належна правова оцінка та вони додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року, слід поновити виконання вказаного рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук