ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/421/19
Провадження № 22-ц/4820/1855/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 15 серпня 2019 року, суддя Сакенов Ю.К., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В квітні 2019року АТ КБ «Приватбанк», (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 24120,21 грн. та 1921 грн. судових витрат.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 16.03.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконала, у зв`язку з чим станом на 10.03.2019 року заборгованість за кредитом становить 24120,21 грн., з яких 2304,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту;7213 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12177,97 грн. - пеня, 800 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., а також штрафи у сумі 1624,77 грн.

Заочним рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2304,02 грн. заборгованості за кредитним договором та 183,46 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредитує незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту чим допустив порушення норм ЦК України та умов кредитного договору.

Наголошував на тому, що укладений кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, що свідчить про згоду останньої з усіма умовами вказаного договору.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору від 16.03.2012року ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5500 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract» «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 10.03.2019 року становить 24120,21 грн., з яких 2304,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту;7213 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12177,97 грн. - нарахована пеня, 800 грн. заборгованість за нарахованою пенею, а також штрафи у сумі 1624,77 грн. (а.с. 9-11).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 своєчасно не повернула кошти, отримані у Банку, тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2304,02 грн.

Висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконувала, оскільки не повернула отриманої в Банку суми.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі - Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Із анкети-заяви, підписаної Банком та ОСОБА_1 вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, сума комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути прострочене тіло кредиту та складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню, комісію і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 березня 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише прострочене тіло кредиту в сумі 7213,45 грн. та заборгованість за тілом кредиту в сумі 2304,02 грн.

Суд першої інстанції враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, помилково дійшов висновку про стягнення суми заборгованості лише за тілом кредиту в розмірі 2304,02 грн. і безпідставно відмовив у стягненні 7213,45 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

В справі міститься розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що розмір фактично отриманих коштів, які не були повернуті позивачу відповідачем станом на дату звернення до суду з позовною заявою становить 2304,02 грн. заборгованості за тілом кредиту та 7213,45 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Однак суд, визнавши право Банку на стягнення з позичальника тіла кредиту, тобто коштів, які фактично були отримані ОСОБА_1 , в той же час необґрунтовано відмовив у стягненні простроченого тіла кредиту, яке також було отримано відповідачем, однак прострочено повернення цих коштів. При цьому в даному випадку має значення не те, яка відмінність між тілом та простроченим тілом, а факт отримання позичальником спірних коштів та їх неповернення, який спростовано не було.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 фактично були отримані кредитні кошти в сумі 9517,47 грн. (2304,02+7213,45=9517,47), які не повернуті АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 758 грн. 03 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанцій з урахуванням розміру задоволених позовних вимог: (9517,47 грн.х100%:24120,21грн.=39,46%х1921:100%=758,03 грн.), та 1137,04 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції : (39,46%х2881,50 грн.:100%=1137,04).

Керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 15 серпня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9517 грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () 758 грн.03 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанцій. В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () 1137 грн. 04 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова