КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 2-1184/11

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13737/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільнихсправ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року,( ухвалену у складі судді П`ятничук І.В., інформація про складення повного тексту відсутня)

в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно.

Як вбачається з копії позовної заяви, позивач просила визнати спільною сумісною власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях частину жилого будинку по АДРЕСА_1 а саме, приміщення 2-1 коридор площею 3.8 кв.м., 2-2 коридор площею 7,3 кв.м., 2-3 санвузол площею 5,1 кв.м., 2-4 кухню площею 12,6 кв.м., 2-5 житлову кімнату площею 11,9 кв.м., 2-6 житлову кімнату площею 11,9 кв.м., 2-7 житлову кімнату площею 14,2 кв.м., 2-8 житлову кімнату площею 15,7 кв.м., 2-9 веранду площею 4,0 кв.м., а всього загальною площею 86,1 кв.м. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях частину земельної ділянки площею 0,1005 га (кадастровий номер 8 000 000 000:75:142:0032 по АДРЕСА_1 , а саме, ділянку 1- ( 1-2-3-4-5-12-11-10-9-1) площею 535 кв.м. Визнати спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях частину земельної ділянки площею 0,1005 га ( кадастровий номер 8 000 000 000 : 75:142:0032) по АДРЕСА_1 , а саме, ділянку 3 ( 5-6-15-14-13-12-5) загальною площею 14 кв.м.

21 березня 2019 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на Ѕ частинку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 86,1 кв.м. яка зареєстрована за ОСОБА_1 та Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,1005 га кадастровий номер 8 000 000 000 : 75:142:0032) по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно задоволено.

В порядку забезпечення позову , накладено арешт на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 86,1 кв.м., яка зареєстрована за ОСОБА_1 та Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,1005 га кадастровий номер (8 000 000 000:75:142:0032) по АДРЕСА_1 .

Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 09 вересня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції.

В скарзі зазначав, що з ухвалою суду першої інстанції не згоден в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені, належним чином.

Третя особа: ОСОБА_3 скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., пояснення третьої особи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд визнати за нею право власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, площею 0,0503 га, які за змістом позову та позицією позивача були придбані в період шлюбу з відповідачем.

Враховуючи зміст позовних вимог, висновок суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову у виді арешту на спірну частину будинку та земельну ділянку, може утруднити виконання можливого рішення суду, повністю відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Слід зазначити, що з переходом права власності на спірний будинок та земельну ділянку до будь-якої іншої особи, також, буде неможливий ефективний захист прав позивача, в межах заявлених в даній справі позовних вимог.

Конкретних доводів з посиланням на порушення норм процесуального права, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги відповідачу не відшкодовується. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді