ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2346/18Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/832/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І., представника Прокуратури Тернопільської області Марцун А.А., представника Управління МВС України в Тернопільській області Сліворського О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Ковтуновичем О.В., повний текст якого складено 18.06.2019 року в цивільній справі № 598/2346/18,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.1. У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Прокуратури Тернопільської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України та Міністерства фінансів України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування та прокуратури.

1.2. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 18.02.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) було внесено відомості про кримінальне провадження за № 0000046.

1.3. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснювалось слідчим Управлінням МВС у Тернопільській області під процесуальним керівництвом прокуратури Тернопільської області.

1.4. У ході досудового розслідування позивачу повідомлено про підозру у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, які він ніби то вчинив у складі організованої злочинної групи в період часу з 18.02.2013 року до 19.07.2013 року.

1.5.Позивач зазначає, що кримінальне провадження №0000046 від 18.02.2013 року неодноразово розглядалося судами.

1.6. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року скасовано вирок Збаразького районного суду від 06.10.2017 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а кримінальне провадження відносно нього та інших закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх тримати.

1.7. Позивач вказує на те, що він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за час тривалого перебування під слідством в силу положень статті 56 Конституції України та статей 23, 1176 ЦК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

1.8. Неправомірні дії правоохоронних органів були втручанням в його приватне життя; спричинили порушення нормальних життєвих зв`язків з навколишніми, перебував під вартою.

1.9. Позивач оцінив спричинену моральну шкоду за період з 18.02.2013 року до 04.09.2018 в розмірі 500 000 грн (із розрахунку 3 723 грн. - розмір мінімальної заробітної плати ? 66 місяців, яку просить стягнути з Державного бюджету).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

2.2. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 275 418 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

2.3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

2.4. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відносно ОСОБА_1 закрито кримінальне провадження у справі № 602/253/14к ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019 року, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в період із 18.02.2013 року по 04.09.2018 року (на протязі 66 місяців) за рахунок держави.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

(А)

3.1. 25 липня 2019 року Прокуратура Тернопільської області подала апеляційну скаргу на рішення Шумського районного суду (а.с. 257-265).

3.2. Просить рішення Шумського районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги:

3.3. Всупереч ч. 1 ст. 264 ЦПК України судом не конкретизовано, дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури, які суд визнав незаконними, та яким нормам матеріального права вони суперечать.

3.4. Судом всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не наведено мотивів відхилення доводів прокуратури Тернопільської області про те, що прокуратура Тернопільської області є неналежним відповідачем у даній справі.

3.5. Судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників прокуратури та шкодою, яка спричинена позивачу.

3.6. Судом невірно визначено строк перебування позивача під слідством та судом, оскільки початком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності в силу п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України є повідомлення його про підозру - 20 липня 2013 року, а не день внесення відомостей до ЄРДР- 18.02.2013 року

(Б)

3.7. 18 липня 2019 року Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (надалі- УМВС України в Тернопільській області) подало апеляційну скаргу на рішення Шумського районного суду (а.с.281-284).

3.8. Просить рішення Шумського районного суду змінити в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, зменшивши розмір стягнення.

Доводи апеляційної скарги:

3.9. Суд невірно застосував норми процесуального права стосовно обов`язку з доказування спричинення моральної шкоди, адже саме на позивача покладається обов`язок доказування факту спричинення йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру.

3.10. Суд невірно визначився з періодом перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, який слід обраховувати з моменту повідомлення позивачу про підозру - 22 жовтня 2013 року.

3.11. Суд невірно застосував розрахункову величину для обчислення розміру моральної шкоди, оскільки позивач звернувся до суду в 2018 році тому слід було застосувати при обрахунку мінімальну заробітну плату на 2018 рік.

3.12. Судовим рішенням не встановлено, що дії працівників УМВС України в Тернопільській області з розслідування кримінального провадження №0000046 визнано протиправними.

(В)

3.13. 25 липня 2019 року Державна казначейська служба України (надалі - Казначейство) подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення Шумського районного суду, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та неправильне застосуванням норм матеріального права (а.с. 292-296).

3.14. Просить рішення Шумського районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги:

3.15. Суд при розгляді справи невірно визначився з відповідачами. Казначейство не може бути відповідачем у справі, оскільки воно не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів, а лише здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, або боржників на підставі рішення суду в порядку, установленому законодавством України.

3.16. Казначейство не порушувало прав та інтересів позивача, та своїми діями, рішеннями чи бездіяльністю не завдавало жодної шкоди ОСОБА_1 , тому резолютивна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів з ДКС України. Кошти слід стягнути з Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

3.17. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є обгрунтованим, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є значно завищена.

3.18. Судом невірно застосовано розрахункову величину розміру мінімальної зарплати станом на січень 2019 року. У вказаній категорії справ розрахунковою величиною є 1 600 грн. відповідно до Закону № 1774 та з огляду на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27.06.2018 року в цивільній справі № 497/2855/15-ц.

4. Аргументи учасників справи.

(А)

4.1. Сторони не скористалися правом на подачу відзиву.

(Б)

4.2. 15 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В., подав на адресу Тернопільського апеляційного суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та без участі позивача.

4.3. Апеляційні скарги відповідачів вважає необґрунтованими, просить відмовити в їх задоволенні, а рішення Шумського районного суду від 18.06.2019 року залишити без змін.

(В)

4.4. В суді апеляційної інстанції представник прокуратури Тернопільської області Марцун А.А. викладені в апеляційній скарзі доводи підтримала.

(Г)

4.5. Представник Управління МВС України в Тернопільській області Сліворський О.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, просив зменшити розмір моральної шкоди.

(Ґ)

4.6. Представник Казначейства в судове засідання не з`явився, хоча Казначейство належним чином було повідомлено про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 622.

5. Обставини справи.

5.1. 18 лютого 2013 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження за №0000046 про обвинувачення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, затвердженим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області 18.03.2014 року (а.с. 10-40).

5.2. 20 липня 2013 року та 22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України (а.с. 20, 42, 43).

5.3. 22 липня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави в сумі 22 940 грн., яку він вніс на депозитний рахунок 26 липня 2013 року, та був звільнений з ІТТ Тернопільського МВ (а.с. 39 зв.).

5.4. В процесі проведення розслідування мали місце дії з проведення негласних слідчих дій: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, аудіо-відео контроль особи; проведення обшуків, тримання під вартою (а.с. 39-45).

5.5. Вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Раніше обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін, повернуто предмет застави, а саме грошові кошти в сумі 22 940 грн. заставодавцю після набрання вироком законної сили (а.с. 46-57).

5.6. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року вищевказаний вирок Лановецького районного суду від 03.12.2014 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду (а.с. 58-65).

5.7. Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін, повернуто предмет застави (а.с. 66-77).

5.8. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року вирок Збаразького районного суду від 06.10.2017 року в частині визнання винуватим та засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК України скасовано, а вищевказане кримінальне провадження відносно останнього закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримати (а.с. 78-90).

5.9. Постановою Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №602/253/14-к касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року без змін (а.с. 221- 224).

6. Позиція апеляційного суду:

6.1. Відповідно до статті 367 ЦПК- "Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

6.2. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

6.3. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

6.4. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.5. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6.6. Судове рішення вищевказаним вимогам відповідає виходячи з наступного.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:

6.7. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

6.8. Статтею 56 Конституції визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

6.9. Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

6.10. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (надалі - Закон № 266) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

6.11. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

6.12. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266 право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

(А) Щодо доводів про відсутність у рішенні посилань на конкретні неправомірні дії

6.13. Постановою Верховного суду від 14.05.2019 року, якою залишено без змін ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року, якою встановлено, що недотримання органом досудового розслідування, прокуратурою вимог статті 290 КПК України стало підставою для визнання недопустимими доказів у кримінальному провадженні. (а.с. 221-224).

6.14. Верховний Суд погодився з доводами ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року, про те,

- що в діях працівників правоохоронного органу, які проводили оперативно-розшукові заходи є ознаки провокації злочину;

- долучені до матеріалів справи відеозаписи проведених негласних слідчих розшукових дій не містять доказів збуту наркотичних речовин ОСОБА_1 та іншими обвинуваченими (а.с. 89, 223 зв.)

6.15. Апеляційним судом в ухвалі констатовано, з чим погодився Верховний Суд:

- негласні слідчі (розшукові) дії проводились на стадії досудового розслідування;

- правовою підставою вказаних дій послужили постанови прокурора прокуратури Тернопільської області про проведення контролю за вчиненням злочину від 13.06.2013 року, 02.07.2013 року, 19.07.2013 року (а.с. 87, 223).

6.16. Про оперативно розшукові дії стосовно позивача з лютого 2013 року свідчить і рапорт начальника ОПС ВБНОН УМВС України в Тернопільській області від 23.09.2013 року про проведення супроводу кримінального провадження № 0000046 з лютого місяця 2013 року (а.с. 52).

6.17. Суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що в результаті незаконних дій органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури в період із 18 лютого 2013 року по 04 вересня 2018 року, позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством на протязі 66 місяців.

6.18. Оскільки втручання в приватне життя позивача розпочалось в лютому місяці 2013 року, тому при визначенні строку перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, судом першої інстанції правильно встановлено, що першим днем такого строку є 18 лютого 2013 року - момент внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а останнім - 04 вересня 2018 року - день набрання законної сили ухвалою апеляційного суду Тернопільської області про закриття кримінального провадження відносно позивача.

(Б ) Доводи щодо спричинення моральної шкоди позивачу

6.19. Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

6.20. Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт

6.21. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону № 266 у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода (див. п. 6.10 Постанови).

6.22. Частиною 5 статті 4 Закону № 266 визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

6.23. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року та Постановою Верховного суду від 14.05.2019 року констатовано неправомірні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, починаючи з лютого місяця 2013 року по 04 вересня 2018 року, день постановлення апеляційним судом Тернопільської області ухвали про закриття кримінального провадження відносно позивача (див. п.п. 6.14, 6.15 Постанови).

6.24. Безпідставними є доводи апеляційних скарг прокуратури Тернопільської області та УМВСУ в Тернопільській області про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, оскільки враховуючи тривале перебування позивача під слідством та судом, ОСОБА_1 був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, що завдало йому душевних і психічних переживань, та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, приниження його честі, гідності та ділової репутації, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

(В) Доводи щодо розрахункової величини при обчисленні розміру моральної шкоди

6.25. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи Казначейства та УМВС у Тернопільській області щодо обрахунку судом розміру моральної шкоди із застосуванням невірної розрахункової величини.

6.26. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 266, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

6.27. Сфера суспільних відносин, в яких не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина, а застосовується нова розрахункова величина - прожитковий мінімум, законодавцем перераховано в 11 Розділі "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774: в пункті 3 - трудові відносини, для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат; в пункті 4 - для визначення плата за надання адміністративних послуг, в пункті 5 - у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

6.28. Зі змісту положень Закону № 1774 вбачається, що в І Розділі перераховано 55 Законів України, в які внесено зміни щодо розрахункової величини, яка застосовується при обрахуванні посадових окладів, заробітних плат. Серед перелічених законів відсутній Закон "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом".

6.29. Таким чином, у Законі № 1774 відсутнє посилання про застосування розрахункової величини: прожиткового мінімуму, для вирахування розміру відшкодування шкоди, яка спричинена незаконними діями органів досудового розслідування.

6.30. Згідно з п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 18/183-97 конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

6.31. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Волохи проти України" в п. 49 зазначив, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку.

6.32. Оскільки Законом України № 1774 від 06.12.2016 року не вносились зміни у Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом", суд першої інстанції, розраховуючи моральну шкоду із мінімальної заробітної плати, вірно застосував буквальний зміст статті 13 Закону України № 266.

6.33. Вказана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 591/174/15-ц провадження № 61-492св18.

6.34. Суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 275 418 грн. з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, яка станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції в 2019 році становила 4 173 грн відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік".

6.35. Аналогічна правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02.12.2015 року та у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 року в справі № 521/8603/15-ц., від 14.06.2018 року в справі №493/38/17, від 11.07.2018 року в справі №496/851/15-ц.

(Г) Щодо доводів про списання коштів з рахунку Казначейства

6.36. Доводи апеляційної скарги ДКС України про те, що суд першої інстанції поклав на державну установу відповідальність за завдану державою шкоду є помилковими.

6.37. В резолютивній частині рішення та в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що кошти для відшкодування позивачу моральної шкоди стягуються за рахунок Державного бюджету, а не за рахунок юридичної особи.

6.38. Статтею 25 БК України встановлено, що ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

6.39. Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, суд лише зобов`язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

6.40. Аналогічна правова позиція, висловлена у постанові Верховного суду від 03.05.2018 року в справі № 751/2603/1-ц.

6.41. Безпідставними є доводи УМВСУ в Тернопільській області про те, що незаконність дій органів досудового розслідування повинна бути доведеною судовим рішенням в порядку адміністративного судочинства.

6.42. Інші доводи апеляційних скарг на законність та обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення не впливають, висновків суду першої інстанції не спростовують.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Відповідно до статті 375 ЦПК України - "Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права."

7.2. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційні скарги УМВС України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України та прокуратури Тернопільської області необґрунтованими та залишає їх без задоволення, а рішення Шумського районного суду від 18 червня 2019 року - без змін.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

7.3. Згідно із статтею 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.4. Враховуючи те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, які понесені з перегляду справи в суді апеляційної інстанції покладаються на УМВС України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України та прокуратуру Тернопільської області у межах сум ними понесених.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України та прокуратури Тернопільської області - залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуюча: О.І. Ткач

Судді: М.В. Ходоровський

Г.В. Бершадська