ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.10.2019 року м. Одеса

справа № 520/842/14

провадження № 22-ц/813/3146/19,

22-ц/813/3147/19, 22-ц/813/3148/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г. та Сєвєрової Є.С.,

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з повторною заявою про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г. та Сєвєрової Є.С.

Доводи позивача щодо відводу суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.

Суть ухвали Одеського апеляційного суду від 07.10.2019 року (суддя Гірняк Л.А.) про залишення без задоволення його заяви від 23.09.2019 року про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. та всіх суддів Одеського апеляційного суду зводиться к свідомо помилковому твердженню про відсутність об`єктивного критерія, який дозволяє зробити висновок про те, що зазначені судді дійсно зацікавлені в результаті розгляду цієї справи:

1.До матеріалів справи приєднані повідомлення прокуратури Одеської області про внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей щодо злочинів проти правосуддя, які передбачені ч.2 ст.189, ч.1 ст.357, ч.1 ст.358, ч.2 ст.366, ч.3 ст.368, ч.2 ст.375 та ч.2 ст.382 КК України, які скоєні суддями апеляційного суду в процесі судочинства у цій справі (т.5, а.с.114-137, 229-231звор.; т.6, а.с.108-115).

2.До матеріалів справи приєднані письмові пояснення позивача, в яких документально доведена вина конкретних суддів в здійсненні конкретних злочинів. Зокрема, його пояснення від 25.09.2017 року, в якому незаперечно доведено, що суддя Гірняк Л.А. постановила свідомо неправосудну ухвалу в провадженні №88-ц/785/29/17 про відмову прийняти до розгляду його заяву від 20.03.2017 року про перегляд рішення у справі №22-ц/3280/07 на підставі судових документів, що викрадені із справи, яка поновлена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2017 року (т.6, а.с. 189-194), мала прямий умисел на скоєння злочину, що передбачений ч.2 ст.375 КК України (т.5, а.с.115-126). З огляду на те, що досудове слідство по вказаним злочинам на теперішній час не завершено, цілком явно, що суддя Гірняк Л.А. та інші судді апеляційного суду прямо чи опосередковано зацікавлені в результаті розгляду справи, тому підлягали відводу за п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України, внаслідок чого всі вони на теперішній час заявили самовідводи у цій справі.

3.Явним є факт, що в процесі судочинства у справах №22-ц/813/160/19, №22-ц/813/5661/19 судді колегії скоїли злочини проти правосуддя, передбачені ч.2 ст.375, ч.2 ст.382, ч.2 ст.368 КК України, документально доведено в його касаційній скарзі від 13.08.2019 року, копія якої приєднана до заяви про відвід зазначених суддів.

4.Протизаконність постанови від 16.07.2019 року доведено постановою президії Одеського обласного суду від 26.04.1989 року, що була викрадена зі справи №2-390/07 в процесі незаконного апеляційного провадження, а потім поновлена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2017 року (т.6, а.с.189-191).

5.Висновки цієї наглядової інстанції обов`язкові для суддів, тому, на думку позивача, посилання на суб`єктивність його сприйняття в ухвалі, що постановлена суддею Гірняк Л.А., не мало розумних підстав, принаймні, до розгляду Верховним Судом його касаційної скарги від 13.08.2019 року, в якій він виклав вимогу про постановлення окремої ухвали на адресу Державного бюро розслідувань щодо проведення досудового слідства за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.375, ч.2 ст.382, ч.2 ст.368 КК України, скоєних суддями колегії.

Посилаючись на те, що в ухвалі апеляційного суду від 07.10.2019 року (суддя Гірняк Л.А.) відсутні відповіді на основні доводи його заяви від 23.09.2019 року, позивач в повторній заяві зазначив, що він змушений на підставі п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України повторно заявити відвід суддям Колеснікову Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєровій Є.С., які скоїли злочини проти правосуддя, передбачені ч.2 ст.375, ч.2 ст.382, ч.2 ст.368 КК України.

Розглянувши заяву позивача про повторний відвід колегії суддів - Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С., з посиланням на те, що в ухвалі апеляційного суду від 07.10.2019 року (суддя Гірняк А.А.), в якій суд зробив висновок про залишення заяви позивача про відвід цих суддів без задоволення, відсутні відповіді на основні доводи його заяви від 23.09.2019 року, тому він змушений на підставі п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України повторно заявити відвід цим суддям, які на його думку, скоїли злочини проти правосуддя, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з постановлених судом апеляційної інстанції ухвал від 02.10.2019 року про визнання необґрунтованим заявленого позивачем відводу суддям Колеснікову Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєровій Є.С. та всім суддям Одеського апеляційного суду, та від 07.10.2019 року про залишення відводу позивача без задоволення, апеляційний суд розглянув заявлений позивачем відвід з підстав п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України, а саме:

-судді прямо чи опосередковано зацікавлені в результаті розгляду справи;

-є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів.

Дослідивши питання щодо суб`єктивного критерія, тобто упередженості або особистого переконання суддів та, дійшовши висновку про те, що особиста безсторонність суддів не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне, а також щодо застосування об`єктивного підходу з метою пересвідчення, чи є необхідні гарантії зняття з цього приводу можливості будь-якого правомірного сумніву, суд апеляційної інстанції в ухвалах від 02.10.2019 року та від 07.10.2019 року дійшов висновків про необґрунтованість заявленого відводу в ухвалі суду від 02.10.2019 року та залишення відводу без задоволення в ухвалі від 07.10.2019 року, зазначивши про відсутність підстав для відводу суддів, що містяться в національному законі - п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України, які кореспондують з міжнародними нормами в контексті положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, а саме: відсутності будь-яких проявів упередженості суддів або їх особистих переконань з суб`єктивної точки зору та будь-яких правомірних сумнівів в безсторонності суддів з об`єктивної точки зору (див. «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Зокрема, суд апеляційної інстанції в ухвалах від 02.10.2019 року та від 07.10.2019 року вказав, що в заяві від 23.09.2019 року позивач не згоден:

1.З формулюванням заявлених ним вимог в ухвалі Одеського апеляційного суду від 03 червня 2019 року про призначення справи до розгляду.

2.З тим, що суддя - доповідач здійснив «усі дії та з`ясував питання, передбачені ст. 365 ЦПК України» у даній справі, призначивши її до розгляду в судовому засіданні.

3.З висновками, що містяться в постанові суду апеляційної інстанції від 16 липня 2019 року, якою вирішені його вимоги по суті.

Апеляційний суд в ухвалі від 07.10.2019 року, не вбачаючи об`єктивного критерія, а саме: наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності суддів при вирішенні процесуальних питань, зробив висновок про те, що непогодження позивача з процесуальними документами суду апеляційної інстанції - ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2019 року про призначення справи до розгляду та постановою суду апеляційної інстанції від 16.07.2019 року, також не може бути підставою для відводу суддів з точки зору національного закону за ч.4 ст.36 ЦПК України, за змістом якої незгода сторони з процесуальними рішеннями суду не може бути підставою для відводу.

Щодо доводу позивача у пункті 4 заяви від 23.09.2019 року про відвід, який стосується суб`єктивного критерія безсторонності суддів, а саме: особистої зацікавленості суддів в розгляді даної справи, то суд апеляційної інстанції в зазначеному пункті заяви про відвід вказав, що припущення позивача відносно судового рішення, яке буде ухвалено колегією суддів апеляційної інстанції в даній справі, є безпідставним.

Особиста безсторонність суддів не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

Крім того, суд підкреслив, що національним законом не передбачено право учасників процесу заявляти в конкретній справі відвід всім суддям суду. Відвід всім суддям Одеського апеляційного суду не ґрунтується на законі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції в ухвалах від 02.10.2019 року та 07.10.2019 року надав відповіді на основні доводи позивача в заяві від 23.09.2019 року, тому його твердження в повторній заяві про те, що відповіді він не отримав, тому змушений повторно заявити відвід цим же суддям за правилами п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України, є безпідставним.

Слід звернути увагу на те, що в зазначених ухвалах апеляційний суд відмітив, що позивач заявляв чисельні відводи суддям, внаслідок чого відносно 12 суддів цивільної палати розглядались питання про відвід та самовідводи суддів (т. 6, а. с. 141 - 155; 223 - 224).

Такі дії позивача, всупереч статті 44 ЦПК про неприпустимість зловживання процесуальними правами, направлені на затягування судового процесу, перешкоджають здійсненню правосуддя та дотриманню розумних строків розгляду справи.

Щодо доводів позивача про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. в пунктах 1-5 повторної заяви від 15.10.2019 року про зацікавленість суддів в результатах розгляду справи, про що, на його думку, свідчать:

-внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей щодо злочинів проти правосуддя, які скоєні суддями апеляційного суду в процесі судочинства у цій справі;

-його письмові пояснення, в яких документально доведена вина суддів у скоєнні конкретних злочинів, зокрема в поясненні від 25.09.2017 року про постановлення суддею ОСОБА_2 свідомо неправосудної ухвали в провадженні №88-ц/785/29/17 про відмову прийняти до розгляду його заяву від 20.03.2017 року у справі №22-ц/3280/07 про перегляд рішення на підставі судових документів, що викрадені із справи, та інших суддів апеляційного суду, які прямо чи опосередковано зацікавлені в результаті розгляду справи;

-посилання на те, що він документально довів в касаційній скарзі від 13.08.2019 року про скоєння суддями колегії злочину проти правосуддя у справах №22-ц/813/160/19, №22-ц/813/5661/19;

-протизаконність постанови від 16.07.2019 року, яка доведена постановою президії Одеського обласного суду від 26.04.1989 року;

-посилання на те, що він виклав вимогу про постановлення окремої ухвали на адресу Державного бюро розслідувань про проведення досудового слідства за ознаками злочинів при розгляді Верховним Судом його касаційної скарги від 13.08.2019 року, колегія суддів зазначає, що вирішення правоохоронними органами питань, які відносяться до їх компетенції, процесуальних питань судами та перевірка законності Верховним Судом судових рішень, не є підставою для відводу суддів колегії за правилами п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України, на які послався позивач в своїй повторній заяві про відвід суддів від 15.10.2019 року.

Європейський Суд з прав людини у пункті 35 справи «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), рішення від 26 жовтня 1988 року, і, в подальшому, постійно підкреслює, що зацікавлена особа повинна проявляти старанність при виконанні процедурних кроків, що стосуються неї, утримуватися від використання тактики відстрочки і використовувати можливості, передбачені національним законодавством, для скорочення розгляду.

Діючи в рамках дозволеної поведінки права на відвід суддів, однак, використовуючи це право з метою, що протирічить цілям правосуддя, позивач, затягуючи процес, перешкоджає здійсненню правосуддя, що є зловживанням процесуальними правами та неприпустимим відповідно до ст.44 ЦПК України.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, тому апеляційне провадження в справі підлягає зупиненню, а справа - передачі до канцелярії суду для визначення судді з метою вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.36, 39, 40, 368 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Колеснікову Г.Я., Ващенко Л.Г. та Сєвєровій Є.С.

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2016 року, додаткові рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року і 22 травня 2019 року та ухвалу цього ж суду від 20 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (до зміни назви - державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт») про прийняття до нового розгляду позовів до відповідача, поданих у 1988-1989 р.р., виключення наказів з трудової книжки, скасування наказів, видання наказу про розірвання трудового договору за ст. 38 КЗпП України, стягнення заробітної плати та компенсації за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди до вирішення питання про відвід суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: