ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 387/229/19

провадження № 22-ц/4809/1258/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2019 року у складі головуючого судді Цоток В. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

14.03.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 124387,75 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 7954,08 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом з 16.08.2012 по 30.10.2017 - 116433,67 грн, та судові витрати в сумі 1921 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі кредитного договору б/н від 16 серпня 2012 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання по договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 31.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 367166,68 грн, яка складається з наступного: заборгованості по тілу кредиту - 7954,08 грн; заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом - 353593,55 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5619,05 грн.

Оскільки в добровільному порядку борг не сплачується, банк просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму вказаної заборгованості - 124387,75 грн.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитні кошти з картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 були зняті внаслідок протиправних дій невстановлених осіб після того, як відповідач звернулась до відділення банку із повідомленням про врату цієї картки і отримала взамін іншу перевипущену картку. Тому відсутні підстави вважати, що сама позичальниця на умовах, погоджених між сторонами кредитного договору, користується кредитними коштами, що були одержані внаслідок злочинних дій третіх осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування вказаного судового рішення.

Зазначено, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не враховано, що пунктом 2.1.1.2.4. Умов та Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту, як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РOS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові

Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, тому вимоги банку є законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Користувач послуг зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не здійснювались користувачем.

Крім того, клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені.

Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який є діючим та дійсним, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача Науменка В . В . і Бистрова С. А ., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача та її представника ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення скарги, свідка ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно анкети-заяви №б/н від 16 серпня 2012 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг і виявила бажання отримати у АТ КБ «ПриватБанк», кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Відмітка про бажаний кредитний ліміт відсутня.

На виконання вказаного договору банком відкрито кредитний рахунок, оформлено і видано відповідачці платіжну картку та ПІН-код до неї.

В матеріалах справи наявні копії витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в яких відсутній підпис відповідача (а.с.8-32).

24.12.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Добровеличківського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» про викрадення платіжних карток, у зв`язку з чим отримала замість картки № НОМЕР_1 іншу кредитну картку, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_6 , яка на той період працювала заступником керівника банківського відділення.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2019 року встановлено, що 24.12.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено перевипуск кредитної картки № НОМЕР_1 на карту № НОМЕР_2 (а.с.77).

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 27.03.2014 року у банкоматі Добровеличківської ЦРЛ відбулося зняття коштів з рахунку за допомогою картки№ НОМЕР_1 на загальну суму 7960 гривень (а.с.75 зв. ст.).

З цього приводу відповідачем на ім`я керуючого Добровеличківським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано заяву від 28.04.2014 року, в якій повідомлено банк, що кошти зняті незаконним шляхом невідомою особою, і по даному факту подано заяву до Добровеличківського РВ УМВСУ в Кіровоградській області (а.с.61).

За результатами розгляду звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило ОСОБА_1 щодо призупинення нарахування процентів, та повідомило, що кошти знято за допомогою правильно введеного ПІН-коду картки, тому банк не несе відповідальності за такі операції (а.с.62).

Відповідно до інформації від 26.01.2015 року, наданої Добровеличківського РВ УМВСУ в Кіровоградській області, 08.04.2014 року ОСОБА_1 зверталася з приводу незаконного зняття коштів з кредитної картки № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим було розпочато досудове розслідування (а.с.67).

З витягу з ЄРДР № 0000157 від 08.04.2019 року встановлено, що по встановленому факту 08.04.2014 року відкрито кримінальне провадження №0000157 (а.с.79).

Також 12.05.2014 року та 17.02.2016 року відповідач зверталася до Добровеличківського відділення прокуратури зі скаргами на бездіяльність органу досудового розслідування. Крім того 16.01.2015 зверталася до Добровеличківського відділу міліції про бездіяльність слідства щодо розслідування даного злочину. Відповідно до наданих відповідей на скарги та звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів від 14.05.2014 року №3-20-14 (а.с.64), від 26.01.2015 року №4-157-155 (а.с.67) - досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Постанови Правління НБУ від 30.04.2010 №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чинна на момент виникнення правовідносин, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п.6.4. Постанови НБУ № 223, користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 1.1.5.29. Умов та Правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення клієнта в банк та блокування клієнта, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою, а в разі підключення до послуги "Екстрені гроші " також протягом часу блокування платіжної карти. Відповідно до умов та правил користування платіжною карткою відповідальність за операції по картках, що проведені покладається на позивача (а.с.19).

Положеннями Постанови НБУ №223 визначено, що відповідальність за здійснення всіх операцій за карткою несе позивач до моменту письмової заяви про блокування коштів та/або постановки картки в СТОП-ЛИСТ.

Відповідно до п. 2.1.1.9.10. Умов та Правил у випадку втрати карти, ПІНа, постійного або тимчасового паролів, або виникнення підозри про їх втрату тримач повинен обов`язково виконати одну з вказаних дій: звернутися в банк по телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , звернутися в банк та заявити про втрату карти, якщо картка підключена до послуги MobileBanking, виконати дії, необхідні для призупинення дії карти у відповідності до інструкції по використанню системи MobileBanking (а.с.29).

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тому наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 та у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі справа №570/2219/17.

Допитана в апеляційному суді свідок ОСОБА_6 , яка працювала в 2013 році заступником керуючого і спеціалістом по обслуговуванню ПАТ «ПриватБанк», пояснила, що до її повноважень входило, зокрема перевипускати картки, у разі звернення клієнта про втрату картки, без надання безпосереднього дозволу головного управління, і коли ОСОБА_1 в 2013 році звернулась особисто до неї з питання перевипуску кредитної картки у зв`язку з її втратою, було здійснено відмітку про перевипуск кредитної картки та видано нову замість втраченої. Втрачена клієнтом банку картка нею не блокувалась, оскільки здійснено її перевипус й видано нову картку, блокування працівником банку здійснюється у разі перевипуску нової квартки система повинна автоматично заблокувати стару картку, але чому цього не відбулося у даному випадку їй невідомо. Також свідок вказала, що після звернення ОСОБА_1 з повідомленням про зняття коштів з картки, було здійснено роздруківку камери спостереження банкомата, з якого знято кошти й встановлено, що кошти знято іншою невідомою особою, а не ОСОБА_1 .

Тобто, встановлено, що уповноваженим на те працівником банку було вчинено дії для перевипуску втраченої картки на нову, що відповідає п.п.2.1.1.2.13 та 2.1.1.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.26).

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що зняття коштів в сумі 7960 грн з карткового рахунку за допомогою картки № НОМЕР_1 відбулося після звернення ОСОБА_1 до віділення банку з повідомленням про втрату картки та перевипуску вказаної картки на нову № НОМЕР_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не доведено відсутності виниклої за її сприяння кредитної заборгованості та виконання нею належним чином умов кредитного договору, є безпідставними.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 до моменту незаконного зняття вказаних коштів, станом на 27.03.2014 року, вона не мала заборгованості по кредиту та процентам.

Відповідачу не видавалась додаткова картка, а здійснено саме перевипуск нової замість втраченої картки після її звернення до відділення банку, як передбачено умовами договору.

Спірні кредитні кошти були зняті після спливу 3-ох місяців з часу звернення відповідача до банку про втрату кредитної картки та превипуску нової картки.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо безпідставності доводів банку про те, що відповідач своїми діями або бездіяльністю сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 березня 2014 року щодо зняття сторонніми особами з її карткового рахунку грошових коштів у загальному розмірі 7960,00 грн, та відсутності підстав для докладення на неї обов`язку по відшкодуванню цих коштів і відсотків за користування ними.

Необгрунтованими і безпідставними є також доводи позивача про те, що відповідач зобов`язана сплатити борг, а потім у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені, враховуючи, що нею були вжиті заходи для запобігання неправомірному використанню втраченої банківської картки і зняття коштів.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у повному обсязі через недоведеність зняття (одержання) самою ОСОБА_1 або за її сприяння іншими особами кредитних коштів, тому відсутні підстави наводити мотиви щодо доводів апеляційної скарги в частині обгрунтованості розрахунку заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини, на які сторони посилались в обгрунтування своїх доводів і заперечень, дослідив і дав належну оцінку наданим ними доказам, правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права .

Тому з підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик