Дата документу 21.10.2019 Справа № 337/1186/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/1186/19

Провадження № 22-ц/807/2995/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького міського центру зайнятості на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 року, повний текст якого складено 09 серпня 2019 року, в складі судді Кучерук І.Г. в справі за позовом Запорізького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Запорізький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначав, що 24.01.2018 до Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя за сприянням у працевлаштуванні звернулась ОСОБА_1 Наказом Правобережного РЦЗ м. Запоріжжя від 14.02.2018 № НТ180214 з 08.02.2018 відповідачу був наданий статус безробітного, 15.02.2018 наказом №НТ180215 їй було призначено виплату допомоги по безробіттю з 15.02.2018 по 09.02.2019, як застрахованій особі залежно від страхового стажу.

Наказом від 21.11.2018 № НТ181121 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію безробітного у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного.

Протягом періоду перебування на обліку з 15.02.2018 по 23.10.2018, як безробітна ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю у сумі 20 674, 00 грн.

21.11.2018 до Правобережного відділу сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості надійшли результати обміну інформацією між Державною службою зайнятості України та Пенсійним фондом України.

Відповідно до наказу Державної служби зайнятості від 18.10.2016 № 184 «Про реорганізацію базових центрів зайнятості Запорізької області» Правобережний районний центр зайнятості м. Запоріжжя з 03.09.2018 реорганізовано шляхом приєднання до Запорізького міського центру зайнятості та затверджено Передавальний акт.

21.11.2018 за результатами розслідування страхового випадку фахівцями Правобережного відділу сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості було складено Акт № б/н розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», згідно якого ОСОБА_1 приховала відомості про те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14.05.2003, тобто відносилася до категорії зайнятого населення.

Оскільки, безробітна ОСОБА_1 своєчасно не повідомила центр зайнятості про те, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, вона зобов`язана повернути суму виплаченої допомоги по безробіттю за період з 15.02.2018 по 23.10.2018 у розмірі 20 674, 00 грн.

31.01.2019 Запорізьким міським центром зайнятості прийнято наказ № 57-0 від 31.01.2019 «Про відшкодування матеріального забезпечення» та надіслано відповідачу претензію з пропозицією про повернення неправомірно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 20 674, 00 грн., в добровільному порядку у 15-денний строк з моменту отримання листа. 02.02.2019 відповідачем було отримано лист, про що свідчить відмітка про вручення у рекомендованому поштовому повідомленні. Станом на теперішній час відповідачем заборгованість не погашено.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 кошти, що були виплачені їй як допомога по безробіттю за період з 15.02.2018 по 23.10.2018 у розмірі 20 674, 00 грн. на користь Запорізького міського центру зайнятості.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Запорізький міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. У відповіді ГУ ДФС у Запорізькій області ДФС України зазначено, що відповідач перебуває на обліку в контролюючих органах ГУ ДФС у Запорізькій області в якості платника ЄСВ з 14.05.2003, категорія страхувальника «Фізичні особи-підприємці», які сплачують єдиний внесок від суми доходу, отриманого від цієї діяльності. Цей факт свідчить про незавершення відповідачем у 2004 році процедури зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України. Відсутність даних про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - приватних підприємців не є підтвердженням факту того, що особа знята з обліку як фізична особа-приватний підприємець. Реєстрація фізичної особи-приватного підприємця зараховує особу до категорії осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, незалежно від того, чи здійснює фактично вона підприємницьку діяльність, чи не здійснює та чи отримує вона дохід від підприємницької діяльності, чи не отримує.

16 вересня 2019 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що позивачем не вжито жодних заходів у межах чинного законодавства з метою з`ясування фактичних обставин справи (не надано доказів таких заходів разом із позовною заявою) підтвердження в установленому законом порядку факту зайняття ОСОБА_1 підприємницькою діяльністю. З апеляційної скарги вбачається, що позивач плутає поняття «реєстрація фізичної особи-підприємця» та «взяття на облік платника внесків». Зазначає, що вона припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець у березні 2004 року та з 18.03.2004 знялася з обліку як платник податків у ДПІ Жовтневого району м. Запоріжжя. Сам факт перебування на обліку в органах ПФУ не може свідчити про те, що вона займається (або може займатися) підприємницькою діяльністю, оскільки таке право пов`язується виключно з державною реєстрацією фізичної особи-підприємця, внесенням відповідних записів до єдиного державного реєстру та видачею відповідного свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

24 вересня 2019 року до апеляційного суду від Запорізького міського центру зайнятості надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач посилається лише на зняття з обліку як платника податків у ДПІ та не заперечує той факт, що перебуває на обліку в ПФУ, як платник страхових внесків, при цьому плутає поняття припинення діяльності як фізичної особи через державного реєстратора та перебування на обліку в інших органах. Факт не перебування на обліку в ДПІ не є підставою скасування реєстрації підприємницькою діяльності, в будь-який час можливо відновити облік в ДПІ. Отримана інформація про факт реєстрації фізичної особи-приватного підприємця та про відсутність припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 відповідно до Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України і фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 19.09.2013 № 494 є вірною та достовірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при подані заяви про надання статусу безробітного, відповідач на час звернення із заявою про надання статусу безробітного господарської діяльності фактично не здійснювала, прибутків від такої діяльності не отримувала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Судом встановлено, що 24 січня 2018 року Правобережним районним центром зайнятості м. Запоріжжя оформлено персональну картку № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 (а.с. 8)

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 надала до Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя заяви про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 9).

Відповідно до персональної картки № НОМЕР_1 , витягу з наказів, наказом від 14.02.2018 № НТ180214 ОСОБА_1 з 08 лютого 2018 року надано статус безробітної, наказом від 15.02.2018 № НТ180215 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю (а.с. 12).

Відповідно до Акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 21 листопада 2018 року, виявлено, що під час перебування на обліку в Правобережному відділі сприяння зайнятості ЗМЦЗ, як безробітна ОСОБА_1 є приватним підприємцем, згідно даних довідника ПОУ (ЄДРС) (а.с. 11).

Згідно з витягом із наказів про прийняття рішення щодо ОСОБА_1 , наказом від 21.11.2018 № НТ181121, ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, припинено реєстрацію безробітної (а.с. 12).

Наказом Запорізького міського центру зайнятості від 31.01.2019 № 57-О, юридичному відділу наказано вжити заходів по відшкодуванню ОСОБА_1 коштів виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 20 674, 00 грн. (а.с. 13).

Відповідно до довідки від 12.03.2019, яка видана головним бухгалтером Запорізького міського центру зайнятості, ОСОБА_1 нараховано та перераховано до банку допомогу по безробіттю з 15 лютого 2018 року по 23 жовтня 2018 року в розмірі 20674, 00 грн. (а.с. 14).

31 січня 2019 року Запорізькій міський центр зайнятості направив ОСОБА_1 претензію з вимогою про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 20 674, 00 грн. протягом 15 календарних днів з моменту отримання повідомлення, яке було нею отримано 02 лютого 2019 року (а.с. 15).

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Згідно з ч. 2,3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ч.1 до ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, в тому числі, зайнятості особи; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було призначено виплату державної допомоги по безробіттю на підставі поданої нею заяви від 08 лютого 2018 року,у якій, серед, іншого, зазначено про те, що вона не є зареєстрованою як суб`єкт підприємницької діяльності, через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.

Факт незаконного отримання відповідачем коштів, у період перебування ним на обліку як безробітного, позивачем виявлено на підставі даних довідника ПОУ (ЄДРС).

З відповіді ГУ ДФС у Запорізькій області від 14.03.2019, на запит відповідача від 28.02.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця знято з обліку в ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя 18.03.2004 відповідно до вимог діючого на той час Порядку обліку платників податків. Проте, остання перебуває на обліку в контролюючих органах ГУ ДФС у Запорізькій області в якості платника ЄСВ з 14.05.2013 року, категорія страхувальника «Фізичні особи-підприємці, які сплачують єдиний внесок від суми доходу, отриманої від цієї діяльності» (а.с. 35-36).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21.11.2018 року, відносно ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця, записів не знайдено (а.с. 39).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про надання статусу безробітного, вважала, що її підприємницька діяльність припинена.

Позивачем не доведено наявність у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні заяви про надання їй статусу безробітного.

Також судом не встановлено, що ОСОБА_1 в період з 15.02.2018 по 23.10.2018 здійснювала підприємницьку діяльність, від якої отримувала дохід, подавала декларації про доходи, отримані від підприємницької діяльності.

Крім того, ця інформація не є конфіденційною і позивач не позбавлений права перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Висновок суду першої інстанції, який колегія суддів вважає правильним, узгоджується із висновками викладеними у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) від 06 лютого 2019 року, Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 757/17820/17-ц (провадження № 61-45759св18) від 24 квітня 2019 року, Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 641/12040/15-ц (провадження № 61-15033св18) від 26 червня 2019 року.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю, враховуючи, що позивачем не доведено недобросовісності з боку відповідача.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Обставини, на які позивач посилається в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізького міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова