Справа № 2-582/11
провадження № 4-с/0285/13/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

представника скаржника ОСОБА_1 . ОСОБА_2 .

розглянув у відкритому судовому засідання скаргу ОСОБА_3 на дії приватного виконавця Ковальського Максима Романовича щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та стягнення основної винагороди,

в с т а н о в и в :

В вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Ковальського Максима Романовича, вчинені 25.07.2019 р. Шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника з реєстрацією його обтяжень, про стягнення з боржника основної винагороди незаконними та скасувати ці постанови, а також зобов`язати приватного виконавця вжити заходів про виключення відомостей про обтяження (арешт майна) боржника з відповідних реєстрів.

29 жовтня 2019 року до суду надійшла скарга в уточненій редакції і представник в судовому засіданні просив суд не брати до уваги підстави викладені в первісній редакції, а взяти до уваги доводи та підстави для задоволення скарги в її уточненій редакції.

Скарга в остаточній редакції від 29.10.2019 р. обґрунтована тим, що на виконанні у приватного виконавця Ковальського М. Р. перебуває виконавчий лист №2-582/11 виданий Новоград-Волинським міськарйонним судом Житомирської області від 07.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» суму грошових коштів у розмірі 495046,61 грн., 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 25.07.2019 року приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника з реєстрацією його обтяжень та про стягнення з боржника основної винагороди.

Скаржник посилаючись на те, що оскільки виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), а саме невірно зазначена дата набрання законної сили рішенням суду, що в свою чергу не відповідає строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, просить суд скаргу задовольнити.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав уточнену скаргу та просив її задовольнити з підстав, що в ній викладені.

Приватним виконавцем подано відзив на скаргу де він просить у її задоволенні відмовити, оскільки діяв в межах та відповідно законодавства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Ковальського М. Р. перебуває виконавчий лист №2-582/11 виданий Новоград-Волинським міськарйонним судом Житомирської області від 07.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» суму грошових коштів у розмірі 495046,61 грн., 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою ВП№59648221 від 25.07.2019 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого листа. Виконавче провадження було відкрито на підставі заяви стягувача ПАТ «Дельта Банк»» від 11.07.2019 №02.2.3-700. Також встановлено, що в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем 25.07.2019 року було винесено постанови про арешт майна боржника та про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 49686,66 грн.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404 VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Таким чином, скарга в частині оскарження постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди в сумі 49686,66 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в зв`язку з чим вона в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

Щодо іншої частини скарги, то суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що виконавчий лист №2-582/11 було втрачено, в зв`язку з чим 14 листопада 2012 року за заявою ПАТ «Дельта банк» було видано його дублікат.

Також встановлено, що після отримання стягувачем дубліката виконавчого листа, він неодноразово звертався до виконання, про що свідчать на ньому відмітки щодо його повернення від 27.02.2013 р., 24.12.2013 р., 23.12.2014 р., 26.06.2017 р. та 16.04.2019.

Частиною 1 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день набрання рішенням законної сили) були встановлені вимоги до виконавчого документу, а саме в ньому повинно бути зазначено: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту дубліката виконавчого листа №2-582/11, він відповідає вимогам, які були встановленні на день набрання рішенням законної сили, а тому у виконавця не було правових підстав для його повернення стягувачу.

Доводи скаржника, що дії приватного виконавця необхідно визнати неправомірними в зв`язку з прийняттям до виконання виконавчого документу в якому не вірно зазначена дата набрання законної сили рішенням суду, а відповідно і строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, судом відхиляються, оскільки стягувач та боржник не позбавлені процесуального права на звернення до суду в порядку ч. 1 ст. 432 ЦПК України щодо виправлення виявленої помилки у виконавчому документі.

Згідно з пунктом 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Отже, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця були правомірними, здійсненими відповідно до законодавства України, не порушували прав боржника, а тому вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії приватного виконавця Ковальського Максима Романовича в частині щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно - відмовити.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову приватного виконавця Ковальського М. Р. від 25.07.2019 року про стягнення основної винагороди закрити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України повідомити ОСОБА_3 , що розгляд справ в частині оскарження дій приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди віднесено до юрисдикції Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повний текст ухвали виготовлено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий