Справа № 297/1709/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Сігма Автолізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №01010 від 07.12.2017 року та стягнення з товариства 70000 грн. сплачених коштів. Позовні вимоги обгрунтував тим, що 07 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг», в особі представника ОСОБА_2 Олександрівни в м. Суми укладено договір фінансового лізингу № 01010. Відповідно до пункту 3.1. Договору фінансового лізингу №01010 відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов`язання придбати предмет лізингу автомобіль марки «LADA» XRAY, вартістю 177000грн. у власність та передати предмет лізингу у користування йому (лізингоодержувачу) на строк та на умовах передбачених Договором. Після підписання договору 07.12.2017 року ним було сплачено авансовий платіж в розмірі 70000 грн. згідно квитанції від 07.12.2017 року, що становить 39,5 % відсотків вартості автомобіля.

Також зазначив, що через деякий час представником ТОВ «Сігма Автолізинг» було повідомлено в телефонному режимі, що даний автомобіль російського виробництва, він ще не розмитнений, тому даний автомобіль «Lada» XRAY вони не можуть видати. Згодом йому запропонували написати заяву про заміну транспортного засобу по договору №01010 від 07.12.2017 року на SKODA RAPID, зразок якого скинули на мою електронну адресу. Також, в разі незгоди на вже нові умови, пропонували йому розірвати договір № 01010, але тоді кошти отримає не всі, а тільки 80 відсотків від тієї суми, що сплачено, як передбачено Договором фінансового лізингу №01010. Щодо встановлення причин явного не виконання умов Договору № 01010зі сторони ТОВ «Сігма Автолізинг», а також надання відповіді на запропоновані зміни, ним починаючи з лютого-квітня 2018 року не вдалося зв`язатися з представниками ТОВ «Сігма Автолізинг».

Крім того зазначив, що починаючи з серпня 2018 року ним неодноразово було надіслано листи-звернення на адресу відповідача про розірвання Договору № 01010 та вимогу повернути сплачені мною кошти у розмірі 70 000,00 гривень, які станом на день звернення до суду йому не повернуто, ніяких дій щодо виконання Договору фінансового лізингу №01010 ТОВ «Сігма Автолізинг» не вчинялося.

Таким чином, вважає цей правочин недійсним, оскільки відповідач порушив його права як споживача, застосувавши нечесну підприємницьку діяльність. Йому стало зрозуміло, що його введено в оману, а дійсною метою укладення договору було не надання у власність автомобіля, а отримання передплати та розірвання договору без неповернення авансу та ненадання автомобіля. Він вважає, що укладений договір суперечить положенням законів, а саме: Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про захист прав споживачів", вимогам Цивільного кодексу України, так як правочин фінансового лізингу було вчинено відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії), оскільки в Державному реєстрі фінансових установ відсутня інформація про наявність ліцензії у відповідача, умови Договору є несправедливими та порушують принцип добросовісності, а тому Договір має бути визнаний недійсним, а кошти, сплачені в рахунок авансу, повернуті йому.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини.

07.12.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" укладено договір №01010 фінансового лізингу, згідно з яким предметом Договору є транспортний засіб марки «LADA» XRAY, вартістю 177000 грн., що визначено у п. 8.2 вищевказаного договору.

Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нормами статей 203,627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.3. договору лізингодавець бере на себе зобов`язання придбатипредмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Згідно з п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов`язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов`язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами на кожному аркуші договору.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж по договору фінансового лізингу №01010 від 07.12.2017 року у сумі 70 000 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.910762400.1 «Приват Банк» від 07.12.2017 року.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 ст. 806ЦК України та частина 1статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

В силу ст. ст.1,2 Закону України «Профінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 6 Закону України«Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої ст. 220ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб «LADA» XRAY, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст. 799ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст. 220цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1ст.1Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи статтю 18Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Як встановлено судом із змісту спірного договору №01976 фінансового лізингу від 15 грудня 2017 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, звужені обов`язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом частин 1, 2 ст.16цього Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що є несправедливими умови договору фінансового лізингу про нарахування штрафних санкцій за дострокову сплату лізингових платежів, а також є несправедливими умови договору фінансового лізингу, які передбачають жорстку відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов укладеного договору та відсутність відповідальності лізингодавця за невиконання останнім умов договору, оскільки такі умови договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін.

Також, суд погоджується з доводами позивача про несправедливість умов договору в частині того, що у випадку розірвання договору комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається і що відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст.16Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору, оскільки по-перше, дана умова порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України, тому що комісія за організацію по договору фінансового лізингу №01976 від 07 грудня 2017 року у сумі 70000 грн. є неспівмірною з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. По-друге, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України«Про захистправ споживачів» договором №01010 від 07 грудня 2017 року не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Сігма Автолізинг», як виконавця, у зв`язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки сплачені ним 70 000 грн. як авансовий платіж, яка після розірвання договору залишаються у лізингової компанії

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Суд, аналізуючи зміст спірного договору №01010 фінансового лізингу від 07 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ «Сігма Автолізинг» та ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що в договорі встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача, як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувачу, як споживачу, вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обов`язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, вказаний договір не є нотаріально посвідченим,повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Таким чином, умови договору №01010 фінансового лізингу від 07 грудня 2017 року є такими, що суперечать нормам ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768,40 грн. необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь держави.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за надання правової допомоги.

Разом з тим, суд вважає відмовити в задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь позивача витрат, пов`язаних з відшкодуванням комісії банку в розмірі 700 гривень та витрат за проїзд залізничним транспортом в розмірі 395,59 гривень, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що таке позивачем є не доведеним.

На підставі викладеного та керуючись статтями 16, 22, 23, 203, 204, 215, 280, 611, 628, 799, 806 Цивільного кодексу України, статтями Закону України "Профінансовий лізинг" та статями 12, 13, 81, 89, 141, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №01010 від 07 грудня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» та ОСОБА_1 .

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» (код за ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 сплачених коштів в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» в користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн..

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з відшкодуванням комісії банку в розмірі 700 гривень та витрат за проїзд залізничним транспортом в розмірі 395,59 гривень відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ільтьо І. І.