КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/1643/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

04 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду із названим позовом, де просить стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка, станом на 26 березня 2018 року, складає 60 847,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13 772,87 грн., проценти - 41 900,68 грн., заборгованість по комісії - 1 800 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. ( фіксована ставка ), 2 873,68 грн. ( процентна складова ).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 жовтня 2010 року між сторонами у справі був укладений договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 14 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, що складає між нею та банком кредитний договір, який підтверджується підписом у заяві.

Відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак, відповідач не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 жовтня 2010 року в розмірі 18 946,55 грн., а також судовий збір в розмірі 1 762 грн., а всього 20 708,55 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не доведено ту обставину, що відповідачем підписані умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину анкети-заяви ( укладеного договору ).

Таким чином розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів умовами кредитного договору не врегульовано.

Так, позивачем в суді обставини необхідні для стягнення процентів за користування кредитним договором не доведені.

Розмір процентів, визначений в розрахунках, у різні періоди нарахувань заборгованості, на умовах укладеного договору не ґрунтується, належними, допустимими й достатніми доказами в суді не підтверджено, а відтак судом до уваги не береться.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог і обставин, які доводились позивачем в суді, підстав для стягнення заборгованості за необґрунтовано нарахованими процентами суд не вбачає.

Виходячи з меж судового розгляду та принципу змагальності, самостійно здійснювати розрахунок відсотків за користування кошами згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України( на рівні облікової ставки НБУ ) суд не вправі.

Розмір суми нарахованої заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 41 900,68 грн., коли заборгованість за кредитом складає лише 13 772,87 грн. не обґрунтовано та матеріалами справи не доведено.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить достатньої інформації, необхідної для перевірки достовірності і правильності відомостей зазначених у ньому та умовам укладеного договору не відповідає.

Суд не вбачає підстав для стягнення суми ( заборгованості по процентам за користування кредитом ), яка в шість разів перевищує розмір самого кредиту. Дана сума є необґрунтованою, недоведеною, явно завищеною, що не відповідає умовам договору і закону.

Таким чином, вимоги позову в частині стягнення заборгованості по процентах в сумі 41 900,68 грн. є недоведеними, необґрунтованими на основі доказів не підтвердженими, а тому в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

В іншій частині позов підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року в частині відмови щодо стягнення процентів скасувати та ухвалити судове рішення про задоволення цих вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 24 червня 2010 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву ( а.с. 6 ).

Ця заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено у заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

За умовами правочину, відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 6, 7, 8-31 ).

Заборгованість відповідача за кредитом, станом на 26 березня 2018 року, складає 60 847,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13 772,87 грн., проценти - 41 900,68 грн., заборгованість по комісії - 1 800 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. ( фіксована ставка ), 2 873,68 грн. ( процентна складова ), що підтверджується наданим розрахунком заборгованості ( а.с. 4-5 ).

При цьому, 04 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 2-4, 41-43 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково ( а.с. 55-56 ).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 жовтня 2010 року в розмірі 18 946,55 грн., а також судовий збір в розмірі 1 762 грн., а всього 20 708,55 грн.

В решті позовних вимог відмовлено ( там же ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, місцевий суд, з точки зору другої інстанції, обґрунтовано прийшов до переконання, що матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем та те, що відповідач в односторонньому порядку не виконує договірні зобов`язання.

При цьому, з точки зору другої інстанції, факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином підтверджується наданими доказами, зокрема, анкетою-заявою б/н від 07 жовтня 2010 року, витягом з тарифів, розрахункомзаборгованості, згідно яких вбачається, що відповідач отримала та користувалася кредитними коштами ( а.с. 4-5, 6, 7 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернулася до суду з вимогами про визнання його недійсним.

Також, матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надала відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинна була довести ті обставини, на які б вона посилалася, як на підставу своїх заперечень.

Разом з тим, ОСОБА_1 не звільнена від обов`язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Відтак, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого суду в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, заборгованості по комісії, заборгованості по штрафах та судового збору, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч. 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості ( а.с. 4-5 ), розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становив, станом на 31 січня 2014 року - 27,6%, 01 вересня 2014 року - 32,4%, 01 квітня 2015 року - 42%.

Однак, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України про письмове повідомлення відповідача щодо зміни процентної ставки матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не дотримано порядку збільшення процентної ставки відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентах, що нараховані лише за період з 31 січня 2014 року по 26 серпня 2014 рок за відсотковою ставкою в розмірі 27,6%.

В зазначений період заборгованості по процентах ( а.с. 4-5 ) нарахована лише в розмірі 592,88 грн., відтак, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню лише частково, у визначено апеляційним судом розмірі - 592,88 грн.

Щодо стягнення комісії в розмірі 1 800 грн., то укладена між сторонами угода не містить положень про можливість її стягнення із відповідача.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона ( комісіонер ) зобов`язується за дорученням другої сторони ( комітента ) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і таких не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт ( надання послуг ) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах ), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов`язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) .

Будь-які додаткові роботи ( послуги ), виконані ( надані ) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов`язань щодо їх оплати.

Окрім цього, відповідно до положень абзацу 2 частини четверної статті 11 Закону України «Про захист споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача комісії є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Окрім цього, як вбачається з п. 2.1.1.7.6. умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніжна 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від заборгованості по кредиту ліміту з нарахованих та прострочених процентів та комісії ( а.с. 27 ).

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу підлягають часткову задоволенню, в силу викладеного, в розмірі 500 грн. ( фіксована частка ) та 718,29 (( 13 772,87 + 592,88 ) х 5 : 100 ) грн. ( процентна складова ).

Також, місцевим судом при вирішення питання розподілу судового збору не враховані положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як, позовні вимоги задоволено частково, а судовий збір стягнуто в повному розмірі - 1 762 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 141, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення процентів, комісії, штрафів та судового збору.

При цьому, враховуючи, що апеляційним судом було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, та неправильне застосування норм матеріального права, суд другої інстанції вважає за необхідне вийти за межі вимог та доводів апеляційної скарги відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів, комісії, штрафів та судового збору із ухваленням нового про часткове задоволення цих позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 38, 65 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 128,12 (( 13 772,82 + 592,88 + 500 + 718,29 ) : 60 847,23 х ( 1 762 + 1 762 х 150 : 100 )) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів, комісії, штрафів, судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення за цими вимогами і викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 772,82 грн., процентами - 592,88 грн., штрафами - 1 218,29 грн. та судовий збір - 1 128,12 грн., а всього - 16 712,11 грн.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко