ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Херсон

справа № 667/892/16-ц

провадження № 22-ц/819/1098/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Бездрабко С.В.,
Приходько Л.А.,
секретарКутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 23 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Кличановська Світлана Іванівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на зміну черговості права спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Кличановська С.І., про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на зміну черговості права спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що в період з 2002 року по 24 серпня 2015 року з він проживав разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 18 серпня 2010 року за згодою ОСОБА_3 був зареєстрований у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З ОСОБА_3 вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, спільно утримували квартиру, сплачували за житлово-комунальні послуги, проводили ремонти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Останні роки життя дружина постійно хворіла, а тому він піклувався про неї та доглядав, після її смерті - займався похованням самостійно.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено. Також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася двоюрідна сестра померлої ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 392, 1259, 1264 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд:

- встановити факт його проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 2002 року;

- змінити черговість отримання права на спадкування, визнавши за ним право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцем третьої черги;

- визнати за ним право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_4 , після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно і вона, як спадкоємець третьої черги, має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . Інших спадкоємців немає. У визначений законом строк вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутності документів, що підтверджують родинні відносини між нею та померлою сестрою.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просила суд встановити факт, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суд скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким його вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на зміну черговості права спадкування за законом задовольнити у повному обсязі

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він та ОСОБА_3 у період з 2002 року по серпень 2015 року були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки і між ними склалися усталені відносини, притаманні сім`ї, подружжю. Також ОСОБА_1 не доведено того факту, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, і що таку допомогу, у тому числі і матеріальну, він їй надавав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Управлінням обліку і використання комунального майна м .Херсона виконавчого комітету Херсонської міської ради 08.10.1996 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, про що Херсонським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 08.04.2002 року складено актовий запис № 1390 (а.с.187).

Після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_3 та отримала у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 09 жовтня 2002 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Голодюк О.М. за реєстровим № 2-1789. Право власності зареєстровано в ХДБТІ 18.10.2002 року за № 49906 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 25 серпня 2015 року складено актовий запис № 1012 (а.с.7).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори звернулися Шкуріна О.І. та Одінцов О.І. (а.с.13, 55)

На підставі вказаних заяв приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І. відкрита спадкова справа № 10/2015 (а.с.190-209).

Виходячи із змісту ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2002 року по день її смерті, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення такого факту необхідне для вирішення його спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . На підтвердження даного факту ОСОБА_1 зазначав, що разом з покійною дружиною вони проживали та були зареєстровані у належній їй квартирі, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, спільно утримували квартиру, сплачували за житлово-комунальні послуги, проводили ремонти та інше.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час проживали однією сім`єю до смерті останньої.

Проте колегія суддів вважає, що оскільки у даних правовідносинах встановлення такого факту, як проживання однією сім`єю, не породжує для позивача правових наслідків щодо спадкового майна, тому вимога ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю не підлягає задоволенню.

Так, звертаючись до суду ОСОБА_1 також заявив вимогу про визнання права на зміну черговості права спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємцями третьої черги спадкування - ОСОБА_2 , двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 .

В обґрунтування даної вимоги ОСОБА_1 зазначав, що він разом з ОСОБА_3 з 2002 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, спільно утримували квартиру, сплачували за житлово-комунальні послуги, проводили ремонти. Останні роки життя ОСОБА_3 постійно хворіла, потребувала догляду та допомоги, перебувала у безпорадному стані і таку допомогу та догляд здійснювалося саме ним.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки УПФ України в м. Херсоні ОСОБА_3 знаходилась на обліку в управлінні та отримувала пенсію за віком із серпня 2003 року по серпень 2015 року у 2010 році у розмірі 17 995,41 грн., у 2011 році - 18 939,10 грн., у 2012 році - 21 944,76 грн., у 2013 році - 23 451,95 грн., у 2014 році - 24 473,92 грн., за 8 місяців 2015 року - 17 186,48 грн.(а.с.89)

Згідно довідки УПФ України в м. Херсоні ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком з травня 2008 року. У 2010 році розмір його пенсії склав 13 241,91 грн., у 2011 році - 14 811,98 грн., у 2012 році - 16 254,10 грн., у 2013 році - 16 893,65 грн., у 2014 році - 18 569,76 грн., за 8 місяців 2015 року - 12 814,48 грн. (а.с.26,84).

Згідно до виписок з медичних карт стаціонарного хворого ревматологічного відділення КЗ «Херсонської міської клінічної лікарні ім. О.С.Лучанського», вбачається, що ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні в медичному закладі в період з 18.04.2014 року по 05.05.2014 року, з 29.08.2014 року по 16.09.2014 року, з 25.03.2015 року по 08.04.2015 року, з 07.07.2014 року по 24.07.2015 року з діагнозом: «ревматична поліміалгія з ураженням плечового і тазового пояса, з вираженим больовим синдромом, диформуючий артроз» (а.с.121-124). В анамнезі захворювання в медичній карті № 5139 зазначено, що останнє стаціонарне лікування було у 2000 році, в грудні 2013 року проходила обстеження, в березні 2014 року стан здоров`я погіршився. В останній виписці хворої №8298 від 24.07.2015 року не вбачається її критичного стану здоров`я та безпорадності (а.с.121).

Згідно довідки Херсонського обласного шкірно-венерологічного диспансеру №51 від 21.02.2017 року ОСОБА_3 зверталась за медичною допомогою до диспансеру двічі: з 08.08.2012 року по 23.08.2012 року - проходила курс лікування з діагнозом дисемінований червоний вовчак; 17.06.2014 року по 15.07.2014 року - проходила курс лікування з діагнозом дисемінований червоний вовчак в стадії загострення (а.с.137-139).

З виписки з амбулаторної карти ОСОБА_3 , наданої КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і ОСОБА_6 » вбачається, що ОСОБА_3 в період з 20 серпня 2011 року по серпень 2015 року періодично зверталася до лікарні за медичної допомогою. Відвідувала кардіолога, алерголога, окуліста, лора, гематолога, ревматолога. У виписці зазначено, що ОСОБА_3 декілька раз прохидала стаціонарне лікування у ревматологічному відділенні КЗ «Херсонської міської клінічної лікарні ім. О.С.Лучанського» з діагнозом ревматична поліміалгія. Будь-яких записів щодо критичного стану здоров`я ОСОБА_3 та знаходження її у безпорадному стані дана виписка не містить (а.с.142-144).

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки з Центру корекції зору 14 травня 2011 року ОСОБА_3 було проведено оперативне лікування катаракти правого ока, загальна вартість наданих ОСОБА_3 медичних послуг склала 3 120,00 грн.

З перелічених медичних довідок не вбачається та судом не встановлено, і позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не доведено, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги та догляду. Всі госпіталізації ОСОБА_3 були планові, будь-яких випадків, які б спровокували безпорадний стан, прикутість до ліжка, потреби в постійному сторонньому догляді та допомозі, лікарями не було зафіксовано та не надано ними рекомендацій щодо стороннього догляду або значних фінансових витрат на поліпшення тану здоров`я хворої.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення опіки ОСОБА_1 над ОСОБА_3 .. Доказів того, що ОСОБА_3 дійсно знаходилася у безпорадному стані і не могла себе матеріально забезпечити, або самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування, а також доказів того, що позивач протягом тривалого часу не лише опікувався, а матеріально забезпечував її, матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 отримувала пенсію за віком та могла себе матеріально забезпечити.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання права на зміну черговості права спадкування за законом, суд першої інстанції, враховуючи вищезазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення зазначених позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за умови наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених ст.1259 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що він тривалий час опікувався спадкодавцем та надавав їй допомогу, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Сам по собі факт можливого надання позивачем допомоги ОСОБА_3 не є доказом того, що ОСОБА_3 не могла матеріально забезпечити умови свого життя та перебувала у безпорадному стані. Наявність у спадкодавця хвороб не свідчить про те, що вона перебувала у безпорадному стані тривалий час.

На підставі наведеного, враховуючі відсутність підстав для зміни черговості права на спадкування, встановленні колегією суддів обставини щодо доведеності факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 для позивача не мають правового значення через те, що встановлення даного факту не тягне за собою виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на зміну черговості права спадкування за законом та визнання за ним права власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1 .

Щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, колегія судді зазначає наступне.

Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_2 зазначала, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , а тому має право на спадщину, як спадкоємець третьої черги. Отримати свідоцтво про право на спадкування за законом не має можливості у зв`язку з відсутністю документів, що безспірно підтверджують факт її родинних відносин із спадкодавцем.

Так, з матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується архівними витягами Державного архіву Миколаївської області, записами з метричної книги Преобреженської церкви с. Вавилове, Херсонського повіту, Вавиловської області (нині с. Вавилове Киселівської сільської ради, Снігурівського району, Миколаївської області) (а.с. 44-47).

Згідно витягу № 3 від 07.09.2015 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження у батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась донька ОСОБА_12 , про що складено актовий запис №547 (а.с.52).

Згідно до актового запису № 235, складеного Білозерським районним бюро ЗАГС 24.03.1950 року у батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася донька ОСОБА_14 (а.с.48).

Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_7 - батько ОСОБА_12 та ОСОБА_8 - батько ОСОБА_14 є рідними братами, відповідно ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є двоюрідними сестрами.

З повного витягу № 66 від 19.01.2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що ОСОБА_12 , 03.10.1995 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 та після одруження отримала прізвище « ОСОБА_16 » про що складено актовий запис № 1566 (а.с.53-54).

14.11.1976 року ОСОБА_17 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_18 , та після одруження отримала прізвище « ОСОБА_19 », що підтверджується актовим записом № 28, складеним виконавчим комітетом Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області 14.11.1976 року (а.с.49).

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є двоюрідними сестрами та між ними підтримувалися родинні відносини підтвердили і опитанні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_20 (подруга ОСОБА_3 ), ОСОБА_21 (племінниця), поясненням яких суд першої інстанції дав належну оцінку.

Оскільки, встановлення факту родинних відносин породжує для ОСОБА_2 юридичні наслідки, а саме можливість реалізувати своє право на отримання спадщини і встановити даний факт іншим шляхом, аніж звернутися до суду за судовим захистом, є неможливим, та враховуючи, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт родинних відносин ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження прямого родинного зв`язку із ОСОБА_3 і суд першої інстанції безпідставно встановив факт таких родинних зв`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими як такі, що спростовуються вищевстановленими обставинами справи і при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права. Викладеннні в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку у відповідності до норм чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 21 жовтня 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько