462/7064/18
2/465/2596/19
У Х В А Л А

іменем України

22.10.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

В ході судового засідання з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до держави Україна про відшкодування моральної шкоди.

Дана справа відповідно до ухвали судді Ліуша А.І. від 04 березня 2019 року та розпорядження голови Залізничного районного суду м. Львова передана до Франківського районного суду м. Львова , куди поступила 01 липня 2019 року. Справа передана судді Кузю В.Я. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2019 року та перебуває на розгляді відповідно до ухвали суду від 20 вересня 2019 року. Дана ухвала сторонами не оскаржувалася і набрала законної сили, що і є підставою розгляду даної справи. Згідно вказаної ухвали справа призначена до судового розгляду на 02 жовтня 2019 року.

02 жовтня 2019 року учасники в судове засідання не прибули, відтак слухання справи відкладено на 22.10.2019 року.

10 жовтня 2019 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Кузю В.Я. у справі, яку останній мотивує тим, що суддя, як на йогго думку, систематично порушує правила суддівської етики , виносить неправосудні рішення та порушує норми процуального права. Відтак, вказані обставини викликають у нього сумнів щодо неупередженості, безсторонності та об"єктивності судді Кузя В.Я. у розгляді вказаної справи.

В судове засідання 22.10.2019 року сторони не прибули, від представника відповідача надійшла заява про розгляд заяви про відвід судді у його відсутності. Підстав для відводу не вбачає, позовних вимог не визнає, просить у задоволенні заяви відмовити

Вирішуючи питання відводу з підстав викладених ОСОБА_1 у заяві від 10.10.2019 року , суд відповідно до вимог ст.. 39 ЦПК України, вважає, що така подана в супереч вимог процесуального порядку, проте вважає це винятковим випадком, виходячи з аналізу поведінки особи позивача, у тому числі й тих, що оторимали оцінку Вищою радою правосуддя.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді, приходжу до висновку про відсутність підстав для відводу судді Кузю В.Я., якими вважає позивач, однак враховуючи вимоги ч. 3 ст. 40 ЦПК України, у такому випадку рішення повинно прийматися суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, а провадження у справі повинно бути зупинено.

За даних обставин, дії позивача розцінюються судом як зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

З огляду на викладене, не вбачаючи підстав для відводжу судді стороною провадження, приходжу до висновку про доцільність самовідводу, у зв`язку з чим заявляю самовідвід у розгляді даної справи.

Приймаючи дане рішення , зважаю на вимоги п.5 ч. 1 ст..36 ЦПК України, згідно якої, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Зважаючи на безпнринципність та поведінку позивача ОСОБА_1 , яка явно спрямована на провокування складу суду, і не тільки головуючого судді Кузя В.Я., а й інших суддів судів України, що підтверджується наявністю скарг у Вищій раді правосуддя, а також в силу вимог ч. 1 ст. 39 ЦПК України, визнаю сатисфакцією, що дана обставина є саме тими іншими обставинами, які у подальшому викликатимуть сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

При цьому, відхиляю будь - які твердження позивача щодо упередженості чи необ`єктивності судді у розгляді даної справи, будь якої зацікавленості, як це відображено у заяві про відвід судді.

Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, у першу чергу зважаю, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У розглядуваному випадку, звинувачення судді, які хоч і не є вмотивовані, проте за своєю природою так чи інакше, породжують сумнів.

Беззаперечно погоджуюся із тими судовими рішеннями Європейського суду на які покликається заявник та приймаю до уваги при прийнятті даного рішення.

Зважаю також, що аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Недотримання судом зазначених положень, означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

Відповідно до ст. ст. 3,10- ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, а процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому враховую також практику Європейського Суду з прав людини, що знайшла своє висвітлення у справі Golder v. United Kingdom від 21.02.1975 року, згідно якої, право на суд не є абсолютним, то воно може бути обмеженим особливо щодо умов прийнятності скарг, у тому числі й на дії судді, що відповідають вимогам процесуального законодавства, проте, не подобаються стороні. Правила застосування головуючим процесуальних норм, що забезпечують порядок в ході судового процесу і послідовність здійснення своїх прав сторонами, хоч і не подобається стороні, проте, безумовно мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи, повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані та розуміти, що їх право закінчується там, де починається право іншої сторони, а тим більше там, де починається обов`язок та право головуючого у процесі.

Проте, позивач ОСОБА_1 даних принципів не визнає, намагається диктувати суду свої правила процесу, а скеровані до нього вимоги головуючим розцінює як порушення його прав.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та встановлені обставини щодо поведінки позивача, приходжу до висновку, що з метою уникнення будь яких сумнівів у заявника та інших учасників і сторін цивільного процесу щодо неупередженості судді Кузя В.Я. у розгляді даної справи, заявляю самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3 , 10, 36, 39 , 40,258, 260 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву про самовідвід судді Кузя В.Я. у цивільній справі № 462/7064/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, задоволити.

Матеріали справи передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст.. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь