Ухвала

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2-66/2006

провадження № 61-18925ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна та поділ його в натурі; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла зазначена касаційна скарга, у якій викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, у зв`язку з тим, що справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , з апеляційною скаргою вона не зверталась, а звертався від її імені ОСОБА_3 , копію ухвали апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2007 року вона не отримувала; перебувала на амбулаторному лікуванні з 24 червня 2019 року до 14 липня 2019 року.

Відповідно до частин другої та третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Наведені ОСОБА_1 , підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.

Із додаткового рішення Біляївського районного суду Одеської області від

18 серпня 2006 року вбачається, що ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні під час ухвалення районним судом додаткового рішення. Із ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2007 року вбачається, що апеляційні скарги подано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Відомостей про те, що ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 ухвала апеляційного суду не містить.

Таким чином, підстав, що перешкоджали б раніше отримати копію ухвали суду апеляційної інстанції та подати касаційну скаргу, не наведено.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2018 року наведеніОСОБА_1 підстави для поновлення строку вже визначались неповажними і їй надавався час для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: необхідно було надати суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, при цьому навести інші поважні причини пропуску строку та надати відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження до моменту звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Разом з тим, недоліки касаційної скарги усунуті не були і ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2018 року її визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 в клопотанні про поновлення строку на перебування її на амбулаторному лікуванні з 24 червня 2019 року до 14 липня 2019 року, як на поважну причину пропуску строку, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки перебування на лікуванні з 24 червня 2019 року до 14 липня 2019 року не перешкоджало вчасно подати касаційну скаргу після постановлення ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2007 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 3 статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2007 року залишити без руху.

Надати строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв