Справа № 459/1213/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/811/2127/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що у зв`язку з порушенням органом державної влади - Сокальським районним судом Львівської області прав, гарантованих ст.ст. 40, 55, 124 Конституції України, ст. 14 КАС України, ч.4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа №2а-19/08 від 21.11.2012 р. виданого даним судом, зокрема після отримання постанови про відновлення виконавчого провадження від 19 грудня 2013 року не повернув до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області виконавчого листа. Ствердив, що посадові особи Сокальського районного суду Львівської області грубо порушили конституційні права, гарантовані ст.ст. 40, 55, 56 Конституції України та норм Закону України «Про виконавче провадження», що на його думку проявилось у їхньому не виконанні своїх обов`язків, порушенні присяги, наміру позбавити його виплати суми перерахованої пенсії та не виконанні судового рішення, що підтверджується постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року по справі №876/6843/15. Відтак просив суд стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 10 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій працівників Сокальського районного суду Львівської області. Зазначав, що шляхом порушення норм Конституції України посадовими особами Сокальського районного суду Львівської області йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях. У зв`язку з позбавленням прав було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активної діяльності, громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього повторюючи, що він, живучи та діючи в межах закону, не може довести свою правоту в судах, оскільки кожне рішення суду, яким відмовлено у задоволенні його вимог, свідчить, що його вимоги незаконні.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що суд належним чином не з`ясував:

чи Сокальський районний суд Львівської області відносить до органів державної влади;

чи було порушено Сокальським районним судом Львівської області норми КАСУ при розгляді його позову;

чи були порушені суддею згаданого суду права гарантовані конституцією.

Вважає позов обгрунтованим, а обставини підтверджені належними доказами. Окрім цього, вважає розмір моральної шкоди доведеним.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позов задоволити повністю.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що останнім не доведено приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, глузування з його усіх родичів та знайомих у зв`язку з ухваленням судом рішень не на його користь, а самі твердження про незаконність дій відповідача є необгрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в управлінні ДВС ГУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП №35419406 з виконання виконавчого листа №2а-19/08, виданого 21.11.2012 р. Сокальським районним судом Львівської області про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ч.3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших питань» в редакції закону від 04 квітня 2006 року, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

02 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.13 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з не надходженням виконавчого документу на адресу відділу примусового виконання рішень.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління ДВС ГУЮ у Львівській області про визнання протиправним порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа №2а-19/08 виданого 21 листопада 2012 року Сокальським районним судом Львівської області, скасуванні постанови ВП №35419406 про закінчення виконавчого провадження від 02 квітня 2015 року, як незаконної та зобов`язання здійснити всіх заходів для виконання виконавчого листа - відмовлено.

10 грудня 2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, постанову Сокальського районного суду Львівської області від 11 червня 2015 року №454/1066/15-а скасовано, та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії управління ДВС ГУЮ у Львівській області при виконанні виконавчого листа №2а-19/08 від 21 листопада 2012 року виданого Сокальським районним судом Львівської області. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Львівській області Шестака О.В. про закінчення виконавчого провадження ВП №35419406 від 02 квітня 2015 року Зобов`язано управління ДВС ГУЮ у Львівській області здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи по виконанню виконавчого листа №2а-19/08 від 21 листопада 2012 року виданого Сокальським районним судом Львівської області.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК).

Як зазначено в абз. 1, 2 п. 4, абз. 1 п. 27 постанови Пленум Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Нормами ст.ст. 77, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує грубим порушенням посадовими особами Сокальського районного суду Львівської області конституційних прав, гарантованих ст.ст. 40, 55, 56 Конституції України та норм Закону України «Про виконавче провадження», що на його думку проявилось у їхньому не виконанні своїх обов`язків, порушенні присяги, наміру позбавити його виплати суми перерахованої пенсії та не виконанні судового рішення. Спричинення йому моральних страждань, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активної діяльності, громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Спричинення моральної шкоди в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області.

Відповідно до п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» на підставі ст. 56 Конституції України відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Ні норми Конституції України, ні вказані вище норми ЦК України, ні Закон України від 01 грудня 1994 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачають такої правової підстави для відшкодування фізичній особі моральної шкоди, як заподіяння шкоди внаслідок тривалого розгляду справи.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що твердження позивача про незаконність дій відповідача є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а також правильно звернув увагу на те, що сама по собі постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року свідчить лише про допущення судом помилки при ухваленні судового рішення, а не про незаконність дій судді чи порушення останнім присяги.

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не подано жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, глузування з нього усіх його родичів та знайомих у зв`язку з ухваленням судом рішень не на його користь.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.