Справа № 236/1763/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю:

секретаря Олійник С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Винник З.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Рогова О.А.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення коштів в розмірі вартості реалізованого автомобіля та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2019 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в розмірі вартості реалізованого автомобіля та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що їй на праві власності належав автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 12.06.2013. Відповідачка по справі є дружиною батька позивачки, вони мають спільну дитину.

14.06.2016 згідно довіреності, посвідченої державним нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1691, позивачка надала своєму батькові ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 , окремо один від одного, права на належний їй на праві приватної власності автомобіль, зокрема, право експлуатувати його, продати за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти на інше майно, одержати належні позивачці гроші, знімати з обліку та ставити на облік. Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 14.06.2026.

В лютому 2019 року позивачці стало відомо, що належний їй автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 11.09.2018 зняла з обліку для його реалізації, 11.09.2018 автомобіль перереєстрований за договором купівлі-продажу на ім`я батька відповідачки ОСОБА_3

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів, отриманих останньою від продажу належного їй автомобіля, але грошових коштів не отримала. Ринкова вартість автомобіля складає 530 000,00 грн., які позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 .

Крім того неналежним виконанням відповідачкою наданого їй доручення, позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки, позивачка втратила сон, перебуває в пригніченому стані. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 30 000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді від 03.06.2019 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання, встановлений відповідачці строк для надання відзиву на позов (а.с. 27).

Ухвалою суду від 01.08.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача по справі, залучено ОСОБА_3 ; підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.48-50).

Позивачка в судовому засіданні виклала зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Представник позивачки адвокат Винник З.Г. (а.с. 32-33) позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Рогов О.А. (а.с.35-37) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у позовних вимогах відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача по справі, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позовних вимогах відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, вислухавши учасників справи, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 12.06.2013.

14.06.2016 згідно довіреності, посвідченої державним нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1691, позивачка ОСОБА_1 надала ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 , окремо один від одного, права на належний їй на праві приватної власності автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема, право експлуатувати та продати його за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти на інше майно, одержати належні позивачці гроші, знімати з обліку та ставити на облік. Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 14.06.2026 (а.с.11).

Згідно копії договору купівлі-продажу №1443/2018/1098147 від 11.09.2018 продавець ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , яка діє за довіреністю, зобов`язується передати у власність покупця ОСОБА_3 автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за 368956,50 грн. (а.с.57-58).

Даний Договір оформлений та підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Териториальному сервісному центрі 1443 РСЦ МВС в Донецькій області (а.с.58).

За повідомленням Териториального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 20.04.2019 автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, перереєстрований 11.09.2018 за договором купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_3 (а.с.12).

За повідомленням начальника Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 19.07.2019 за період з 2016 року на дату відповіді заяви відносно протизаконних дій ОСОБА_2 або інших осіб за участі автомобіля MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, до відділення не надходили (а.с. 44).

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу №1443/2018/1098147 від 11.09.2018 належним чином зареєстрований, він є укладеним, а отже ОСОБА_3 набув право власності на автомобіль у встановленому законом порядку.

Зазначені обставини визнаються учасниками справи, суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Спір між сторонами виник з приводу неотримання позивачкою ОСОБА_1 грошових коштів від продажу, належного їй на праві власності автотранспортного засобу.

У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.12.2015 у справі №6-688цс15 видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011, яке набуло статусу остаточного 17.06.2011, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Як убачається з тексту довіреності, позивачка уповноважила відповідачку розпоряджатися на власний розсуд спірним майном, у тому числі продавати, міняти та одержувати належні позивачці кошти. Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 посилалась на ті обставини, що її не було проінформовано про продаж транспортного засобу та не було передано грошові кошти, одержані у зв`язку з виконанням ОСОБА_2 доручення.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала ті обставини, що в свою чергу на власний розсуд розпорядилася спірним майном, на підставі наданої довіреності 11.09.2018 здійснила продаж автомобіля MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому наполягала, що здійснила повний розрахунок з ОСОБА_1 , яка отримала від неї 368 956,50 грн.

Втім, суд вбачає недобросовісну поведінку ОСОБА_2 , яка здійснила реалізацію автотранспортного засобу на користь свого батька ОСОБА_3 Доказів того, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти від продажу автомобілю відповідачка суду не надала.

На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідачки 530 000,00 грн. в рахунок вартості реалізованого автомобіля позивачка надала суду роздруківку з мережі Інтернет щодо орієнтованих цін на продаж автомобіля MITSUBISHI модель PAJERO SPORT (а.с.13). Втім суд зауважує, що як убачається з тексту довіреності, позивачка уповноважила відповідачку продати автомобіль за ціну та на умовах на власний розсуд, а згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2018 такий продаж здійснено за 368 956,50 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачка ОСОБА_1 не отримала грошові кошти від продажу автомобіля, отже у неї виникло право вимагати грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі вартості реалізованого автомобіля.

Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивачки та часткове задоволення позову в розмірі вартості реалізованого автомобіля, а саме з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 368 956,50 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди суд наголошує наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За роз`ясненнями в п.п. 3, 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачка в обґрунтування завданої моральної шкоди зазначає, що неналежним виконанням відповідачкою наданого доручення, позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки, позивачка втратила сон, перебуває в пригніченому стані. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 30000,00 грн. моральної шкоди.

Суд враховує, що позивачка понесла втрати немайнового характеру, внаслідок порушення з боку відповідачки її майнових прав, але враховуючи також, що позивачка є молодою жінкою, з 2016 року фактично не користувалася транспортним засобом, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає явно завищеним заявлений розмір немайнового відшкодування. З урахуванням наведеного суд визначає обсяг спричиненої немайнової шкоди в розмірі 3 000 грн.

Щодо стягнення судових витрат суд наголошує наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина 1). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частина 3).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Квитанціями № 66 та № 65 від 20.05.2019 підтверджується сплата позивачкою ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 762 грн. та 5 300 грн. (а.с.3-4).

Оскільки судом позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, на її користь з відповідачки підлягає стягненню сплачений судовий збір 3 689.60грн + 300грн= 3 989.60грн.

Що стосується стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Вирішуючи питання пов*язане з оплатою правової допомоги, суд має з`ясувати склад та розмір таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом № 4191-VI.Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зробив ВС в постанові № 301/1894/17 від 17.10.2018.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Нормами частин 1-3 ст. 246 ЦПК України передбачено, що у разі якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

З урахуванням відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також відсутності заяви (в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України) представника позивача ОСОБА_5 , суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12-13, 76-84, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про стягнення коштів в розмірі вартості реалізованого автомобіля та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) 368 956,50 грн. (триста шістдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість грн. п`ятдесят коп.) в рахунок вартості реалізованого автомобіля та 3 000 грн. (три тисячі гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати: 3 940.50грн ( три тисячі дев*ятсот сорок грн. п*ятдесят коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 18.10.2019.

Суддя -