ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м. Черкаси

справа № 711/2938/19 провадження № 22-ц/821/431/19 категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

представник відповідача ОСОБА_5 : адвокат Биченко Ігор Якович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року (ухвалене в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Демчика Р.В., повний текст виготовлено 23 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Верховного Суду України від 07 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , про стягнення вартості автомобіля задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування вартості автомобіля кошти в розмірі 280 570 грн.

Дізнавшись про вказане рішення, з метою уникнення виконання грошових зобов`язань, ОСОБА_9 26 листопада 2018 року уклала з ОСОБА_10 договір позики на суму 140 000 грн. строком до 28 листопада 2033 року та в забезпечення виконання зобов`язання, 26 листопада 2018 року укладав іпотечний договір на єдине належне їй майно, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що у фактичних правовідносинах сторін внутрішня воля не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, заздалегідь знають, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

Таким чином, договір позики від 26 листопада 2018 року та договір іпотеки від 26 листопада 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. мають ознаки фіктивних правочинів, а тому мають бути визнані судом недійсними.

Просив суд визнати недійсним договір позики від 26 листопада 2018 року, який укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та договір іпотеки від 26 листопада 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що укладаючи спірні договори, відповідач ОСОБА_9 не була обізнана з рішенням Верховного Суду України про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 коштів за вартість автомобіля, оскільки судом достовірно встановлено, що договори укладені 26 листопада 2018 року, а копію рішення Верховного Суду України отримано відповідачкою лише 09 січня 2019 року, отже не могла передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на вказану квартиру. Крім того, спірні договори укладені у відповідності до вимог чинного законодавства і підстав для визнання їх недійсними немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Придніпровського районного м. Черкаси від 18 липня 2019 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано докази позивача, які свідчать про фіктивність оскаржуваних договорів, а саме свідомий намір невиконання ОСОБА_11 договору позики, так і відсутній намір її рідного сина ОСОБА_8 повертати нібито надані в позику кошти в сумі 680 000 грн.

Згідно договору позики від 26 листопада 2018 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти до 28 листопада 2033 року, при цьому позика повинна була повертатися рівними частинами щомісячно. При цьому, районний суд не звернув уваги, що ОСОБА_9 не виконала вказаної умови договору позики, жодного разу не повернувши кошти.

Крім того, суд першої інстанції не врахував доводи ОСОБА_1 про те, що якщо дійсно оскаржуваний договір між ОСОБА_8 відбувся і ОСОБА_9 отримала в листопаді-грудні 2018 року кошти в сумі 680 000 грн., то вона могла виконати рішення Верховного Суду від 07 листопада 2018 року та сплатити ОСОБА_1 присуджені до стягнення 280 570 грн.. Водночас, кошти нею сплачені не були, що свідчить про відсутність таких коштів, а отже договір позики є фіктивним.

Також, з метою уникнення повернення боргу ОСОБА_1 , ОСОБА_9 уклала іпотечний договір на забезпечення виконання договору позики між нею та ОСОБА_10 на єдине належне їй майно, на яке могло бути звернуто стягнення для виконання судового рішення по сплаті ОСОБА_1 заборгованості, тому договір іпотеки також є фіктивним.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшли від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останні вказали, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не спростовують правильність висновків районного суду.

Зазначили, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання право чинів фіктивними повинен був довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Позивач не довів суду фіктивність виконання позикодавцем зобов`язання щодо передачі коштів позичальнику у визначеному розмірі та забезпечення повернення цієї позики шляхом передачі нерухомого майна в іпотеку.

Крім того, зазначили, що позивач не є учасником правовідносин, а саме договору позики та іпотечного договору, а отже а отже повинен був суду неправомірність таких договорів належними та допустимими доказами. Спірні правочини були вчинені відповідачами з дотриманням норм діючого законодавства та при їх укладенні не було порушено вимог, встановлених в статтях 203, 251, 234 ЦК України.

Крім цього, ОСОБА_9 в своєму відзиві зазначила, що належна їй квартира, яка перебувала в іпотеці була реалізована приватним виконавцем на прилюдних електронних торгах, які відбулися 01 квітня 2019 року. Згідно Протоколу № 3955993 проведення електронних торгів від 01 квітня 2019 року, який сформований та оформлений ДП «Сетам» переможцем торгів (покупцем майна) визнаний єдиний учасник ОСОБА_12 . Згідно протоколу відповідач ОСОБА_12 придбав належну ОСОБА_13 іпотечну квартиру за ціною продажу 552 410 грн., що підтверджує ту обставину, що права ОСОБА_1 ніяким чином не порушені.

Також, ОСОБА_9 зазначила, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року, яке вступило в законну силу в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, а тому бажання ухилитися від сплати боргу ОСОБА_1 та наявність в її діях якогось умислу від ухилення не могло мати місця і спірні договори були укладені на реальне настання їх наслідків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року скасовані рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування вартості автомобіля марки НОNDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 280 570 грн.

26 листопада 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_14 передав позику (грошові кошти) ОСОБА_13 в сумі 140 000 грн. на строк до 28 листопада 2033 року.

26 листопада 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 . Вказаний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових договорів до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умови якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем в строк до 28 листопада 2033 року повернути позику в розмірі 14 000 грн., сплатити неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором позики.

Згідно Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2016 року - підстави виникнення права власності на нерухоме майно ОСОБА_11 , а саме квартиру АДРЕСА_2 є договір купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою, виданий 19 лютого 2002 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.

08 жовтня 2015 року № 11527536 на підставі договору іпотеки серія та номер 1127 виданого 08 жовтня 2015 року іпотекодержателем нерухомого майна в АДРЕСА_1 є ПАТ «Кредо банк», іпотековцем ОСОБА_9 відповідно до виконання основного зобов`язання - кредитного договору 22/205 від 08 жовтня 2015 року на суму 88 500 грн.

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 травня 2019 року № 167632866 на підставі договору іпотеки серія та номер 1256 виданого 26 листопада 2018 року, квартира АДРЕСА_2 є іпотечним майном на виконання основного зобов`язання договору позики від 28 листопада 2018 року на суму 140 000 грн. укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_10

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є правочином.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.8 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману( до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушення частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

При розгляді вказаного спору, суд першої інстанції правильно встановив, що договір позики від 27 листопада 2018 року містить найменування сторін зобов`язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника, що дійсно підтверджує ту обставину, що між сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Позивачем не спростовано ту обставину, що ОСОБА_9 отримала кошти за договором позики від ОСОБА_8 в розмірі 140 000 грн.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Районний суд перевіряючи договір іпотеки від 26 листопада 2018 року, дійшов висновку про те, що вказаний договір відповідає за своїм змістом та положенням вищезазначеним вимогам, а отже відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що укладення іпотечного договору між сторонами відбулося для забезпечення виконання умов договору позики. ОСОБА_1 , не будучи учасником вказаних договорів, не надав суду обґрунтованих доказів того, що вони удавані.

Посилання в апеляційній скарзі на обставину уникнення від сплати на його користь суми боргу відповідачем ОСОБА_11 суд оцінює критично, оскільки матеріали справи містять дані про те, що квартира ОСОБА_7 була реалізована приватним виконавцем на прилюдних електронних торгах і кошти від її реалізації надійшли для погашення заборгованості перед ОСОБА_1 .

В підтвердження даної обставини, суду першої інстанції був наданий протокол № 395993 про проведення Державним підприємством «СЕТАМ» 01 квітня 2019 року прилюдних електронних торгів з приводу реалізації спірної кв. АДРЕСА_2 , яка належала відповідачам. Переможцем торгів визнано учасника № 3 ОСОБА_12 , який придбав квартиру з ціновою пропозицією 552 410 грн. Зазначені торги були проведені за заявкою приватного виконавця Бурмаги Є.А. в ході примусового виконання судового рішення щодо реалізації прав стягувача ОСОБА_1

Докази того, що прилюдні електронні торги визнані недійсними матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що такі торги оспорювалися його учасниками чи третіми особами.

Крім того, ОСОБА_1 не спростовано обставини того, що на момент укладення спірних договорів, ОСОБА_9 не була обізнана з рішенням Верховного Суду про стягнення з неї коштів на користь позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме ксерокопії поштового конверта (а.с. 47), копію постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року направлено на адресу ОСОБА_7 21 грудня 2018 року, що підтверджується штампом «Укрпошти» на конверті, а отримано поштову кореспонденцією ОСОБА_11 особисто 09 січня 2019 року, що підтверджується відомостями офіційного сайту «Укрпошти» (а.с. 47 зв. сторона) відносно відстеження поштових відправлень.

Оскільки рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення вартості автомобіля було відмовлено, рішення суду вступило в законну силу в день проголошення (14 грудня 2017 року), тому при укладенні оспорюваних договорів між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 сторони виконали всі істотні умови договорів при їх укладенні та не мали на меті уникнути відповідальності від виконання рішення суду апеляційної інстанції від 14 грудня 2017 року.

Крім того, проведення прилюдних електронних торгів та визначення їх переможця підтверджує обставину, що ОСОБА_9 втратила право на фактичне володіння та користування квартирою АДРЕСА_2 , а відтак права ОСОБА_1 порушені не були, оскільки в межах виконавчого провадження в процесі примусового виконання рішення суду щодо стягнення вартості автомобіля, приватний виконавець наділений повноваженнями застосувати всі передбачені Законом заходами щодо виконання рішення суду.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не було доведено та не надано належних доказів, що підтверджують його доводи, що укладеними спірними договорами порушені його права та обов`язки і такі договора носять фіктивний характер.Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач ОСОБА_9 умисно здійснила дії щодо ухилення від виконання рішення суду про стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_1

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді