Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 2314/2795/12

провадження № 61-19276св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Федерація»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 а на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року

у складі судді Дунаєва С. О. та рішення Апеляційного суду Черкаської

області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л.,

Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2008 року кредитна спілка (далі - КС) «Федерація» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «КПТ «Моринський» та фермерського господарства (далі - ФГ) «Уелсі» про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов обґрунтовано тим, що 07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та КС «Федерація» було укладено договори кредиту № АЦ-00579 та « АЦ -00581, за яким ОСОБА_1 отримав кредит відповідно у розмірі 637 027,70 грн та 692 090,00 грн. Внаслідок порушення ОСОБА_1 умов договорів кредиту щодо повернення кредитних коштів, станом на 02 червня 2008 року утворилась заборгованість у загальному розмірі - 1 134 553,50 грн.

Оскільки відповідач порушив свої кредитні зобов`язання КС «Федерація»,

з урахуванням уточнених позовних вимог, просила розірвати договори кредиту № АЦ-00579 і № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року та достроково стягнути з ОСОБА_1 , а також його поручителів за договорами кредиту - ТОВ «КПТ «Моринський» та ФГ «Уелсі», солідарно заборгованість у розмірі

1 134 553,50 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27 грудня

2016 провадження у справі в частині позовних вимог КС «Федерація» до ТОВ «КПТ «Моринський» та ФГ «Уелсі» закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК 2004 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17 січня

2017 року позов КС «Федерація» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Федерація» заборгованість за кредитними договорами № АЦ-00579 та № АЦ-00581 від 07 листопада

2007 року в розмірі 816 209 (вісімсот шістнадцять тисяч двісті дев`ять) грн

09 (дев`ять) коп.

Розірвано кредитні договори № АЦ-00579 та № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року, укладені між КС «Федерація» та ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником не виконано належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість, яку належить стягнути з урахуванням здійсненого позичальником погашення після звернення з позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

РішеннямАпеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 17 січня

2017 року змінено. Зменшено розмір стягнутої судом першої інстанції загальної заборгованості за кредитними договорами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Федерація» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № АЦ-00581 від 07 листопада

2008 року 37 156,68 грн, за кредитним договором№ АЦ-00579

від 07 листопада 2008 року 469 157,33 грн, а всього - 506 314,01 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у позичальника перед кредитодавцем заборгованості по кредитним договорам у зв`язку з неналежним виконанням своїх договірних зобов`язань, однак судом передчасно зроблено висновки

в частині визначення розміру стягнутої з відповідача заборгованості, оскількине врахував того, що при укладенні 07 листопада 2007 між КС «Федерація» та ОСОБА_1 договору кредиту № АЦ-00579 в розмірі 593 088,00 грн та договору кредиту № АЦ-00581 в розмірі 592 090,00 грн, доказів про укладення додаткових чи будь-яких інших угод про надання додаткових коштів, в інших розмірах, ніж передбачено вказаними договорами, а саме:

у розмірі 44 000,00 грн від 25 грудня 2007 року та у розмірі 100 000,00 грн

від 18 грудня 2007 року, не надано. Отже позовні вимоги в цій частині безпідставними.

Крім цього, помилковим є визначений судом першої інстанції розмір сплачених відповідачем коштів у рахунок погашення ним заборгованості за договорами кредиту, оскільки з платіжних квитанцій та копій особових карток позичальника вбачається, що відповідач у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року загалом сплатив КС «Федерація» 603 510 грн, а за договором кредиту

№ АЦ-00579 від 07 листопада 2007 року - 180 249,90 грн. Зазначене підлягає врахуванню.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову КС «Федерація».

Позивач судові рішення не оскаржив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справвід 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 2314/2795/12 та витребувано її матеріали

з Придніпровського районного суду м. Черкаси, зупинено виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

У листопаді 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 2314/2795/12 передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що між ним та КС «Федерація» кредитний договір АЦ-00579 від 07 листопада 2007 року не укладався, грошові кошти за цим кредитним договором він не отримував. Також він не отримував грошові кошти за кредитним договором АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року

в розмірі 100 000,00 грн відповідно до видаткового касового ордеру

від 18 грудня 2007 року.

Зазначив, що у позивача відсутні оригінали видаткових касових ордерів на підтвердження факту отримання позичальником кредитних грошових коштів за договорами АЦ-00579 та АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року.

Судами належним чином не встановлено обставини щодо моменту отримання коштів та у якому саме розмірі, а також у справі відсутні допустимі докази на підтвердження цих обставин.

Крім того, твердження суду про його обов`язок звернення з позовом про визнання кредитних договорів недійсними (нікчемними) є хибним, оскільки це право особи, а не обов`язок.

Вважає, що висновки судів порушують вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою регламентовано, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та КС «Федерація» було укладено кредитний договір № АЦ-00579, відповідно до якого КС «Федерація» надала позичальнику кредит в розмірі 593 088,00 грн на розвиток бізнесу.

Кредит наданий строком на дванадцять місяців (з 07 листопада 2007 року по 07 листопада 2008 року). За користування кредитом сторони встановили плату в розмірі 42% річних, яка здійснюється за час користування кредитом відповідно до договору. Строк і порядок погашення кредиту та відсотків передбачений додатком № 1 до договору, яким передбачені щомісячні платежі на погашення відсотків та тіла кредиту.

07 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти

в розмірі 593 088,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером

(а.с. 21, т. 1).

07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та КС «Федерація» було укладено інший кредитний договір№ АЦ-00581 про надання КС «Федерація» на користь позичальника кредитних коштів у розмірі 592 090,00 грн на тих самих умовах, що і договір № АЦ-00579. На підставі зазначеного договору

07 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 592 090,00 грн, що підтверджується відповідним видатковим касовим ордером (а.с. 19, т. 1).

На виконання зобов`язань за договором кредиту № АЦ-00579

ОСОБА_1 з 07 листопада 2007 року по 02 червня 2008 року сплачено 35 700,00 грн.

З 02 червня 2008 року відповідачем здійснено сплату коштів на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 147 550,00 грн, що підтверджується квитанціями (а.с. 183-185, т. 1).

На виконання зобов`язань по договору кредиту № АЦ-00581 ОСОБА_1

з 07 листопада 2007 року по 02 червня 2008 року сплачено 500 000,00 грн,

що визнається позивачем та підтверджується відповідною квитанцією

(а.с. 186, т. 1).

З 02 червня 2008 року відповідачем здійснено сплату коштів на

повернення кредитної заборгованості на загальну суму 116 999,19 грн, що підтверджується квитанціями (а.с. 186-188, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним

є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними

в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору

з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір

є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» зазначено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків кредитної спілки.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов`язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що кредитною спілкою доведено належними та допустимими доказами факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитними договорами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір сплачених відповідачем коштів

в рахунок погашення ним заборгованості за договорами кредиту підлягає врахуванню, оскільки відповідач в рахунок погашення заборгованості

за договором кредиту № АЦ-00581 від 07 листопада 2007 року загалом сплатив КС «Федерація» 603 510 грн, а за договором кредиту № АЦ-00579

від 07 листопада 2007 року - 180 249,90 грн (а.с. 194-195, т. 1).

Також суд першої інстанції не врахував відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження укладення додаткових чи будь-яких інших угод про надання додаткових коштів та в інших розмірах, ніж передбачено договорами № АЦ-00579 та № АЦ-00581 від 07 листопада

2007 року, а саме: у розмірі 44 000,00 грн від 25 грудня 2007 року та у розмірі 100 000,00 грн від 18 грудня 2007 року, на підставі чого апеляційний суд дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги КС «Федерація» про стягнення з відповідача на її користь кошти в розмірі 44 000,00 грн та

100 000,00 грн належним чином необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що кредитний договір АЦ-00579

від 07 листопада 2007 року між сторонами не укладався, а КС «Федерація»

не підтвердила надання кредитних коштів по цьому договору,

є необґрунтованими та спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами, змістом кредитного договору, укладеного між сторонами, та виконанням позивачем умов цього договору.

При цьому, вимог про недійсність кредитного договору відповідачем не заявлено, а його доводи про те, що це є необов`язковим, безпідставні, так як цивільним процесуальним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, яка має бути спростована тим, хто цей правочин оспорює. Зазначене має важливе юридичне значення у цій справі, оскільки відповідач, визнавши умови кредитних договорів, певний час їх виконував та сплачував кредитні кошти.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Щодо поновлення виконання судових рішень

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження, їх виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 а залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області

від 20 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова