Справа № 459/3226/18 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/1018/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ДК «Укроборонпром» - Колісника А.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного концерну «Укроборонпром» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром» про визнання незаконним наказу про звільнення в частині формулювання причин, підстав та дати звільнення, стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного концерну «Укроборонпром» про визнання незаконним наказу про звільнення в частині формулювання причин, підстав та дати звільнення, стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 07 травня 2012 року працював на посаді провідного юрисконсульта управління претензійно-позовоної роботи юридичного департаменту ДК «Укроборонмпром», а з 16 червня 2014 року його було переведено на посаду начальника відділу судової роботи управління претензійно - позовної роботи юридичного департаменту Концерну.

18 травня 2017 року він звернувся до ДК «Укроборонмпром» із заявою про звільнення з роботи з 19 травня 2017 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням Концерном законодавства про працю,

Листом від 22 травня 2017 року за підписом т.в.о. Генерального директора ДК «Укроборонпром» йому було відмовлено у розірванні трудового договору.

У подальшому, наказом відповідача №129-ОС від 25 липня 2017 року його було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України - за прогул без поважних причин.

Позивач вважав, що у зв`язку із поданою ним заявою про звільнення з роботи з 19 травня 2017 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у роботодавця не було підстав відмовляти йому у розірванні трудового договору з 19 травня 2017 року, а також самостійно, без законних на це підстав, змінювати дату, формулювання причин і правову підставу його звільнення та видавати наказ про звільнення з роботи за прогул.

З урахуванням зазначених обставин ОСОБА_1 просив:

визнати незаконним наказ Державного концерну «Укроборонпром» за № 129-ОС від 25 липня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » у частині формулювання причини, підстав та дати звільнення;

змінити формулювання причини, підстав та дату звільнення ОСОБА_1 з роботи у Державному концерні «Укроборонпром», зазначивши причиною звільнення - «у зв`язку з невиконанням Державним концерном «Укроборонпром» законодавства про працю, згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України»; підстава звільнення - «заява ОСОБА_1 від 18.05.2017 р.»; дата звільнення - «19.05.2017 р.»;

стягнути з Державного концерну на його користь заробітну плату в загальному розмірі 489 697,56 гривень із яких:

59 357,28 гривень вихідна допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку;

51 937,62 гривень середній заробіток за час вимушеного прогулу із 25 травня 2017 року по 25 липня 2017 року у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки;

378 402,66 гривень середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 липня 2017 року по 13 жовтня 2018 року та судові витрати.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць (т.1 а.с.1-17).

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ Державного концерну «Укроборонпром» за № 129-ОС від 25 липня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » у частині формулювання причини, підстав та дати звільнення.

Змінено формулювання причини, підстав та дату звільнення ОСОБА_1 з роботи у Державному концерні «Укроборонпром», зазначивши причиною звільнення - «у зв`язку з невиконанням Державним концерном «Укроборонпром» законодавства про працю, згідно з частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України»; підстава звільнення - «заява ОСОБА_1 від 18.05.2017 р.»; дата звільнення - «19.05.2017 р.».

Стягнуто з Державного концерну «Укроборонпром» (04119, місто Київ вулиця Дегтярівська будинок 36, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ):

-вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 59357 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) гривень 28 копійок;

-середній заробіток за час вимушеного прогулу із 25 травня 2017 року по 25 липня 2017 року у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, що становить 51937 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 62 копійки.

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 378402 (триста сімдесят вісім тисяч чотириста дві) гривні 66 копійок

-судові витрати, що складаються із судового збору на загальну суму 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок.

Стягнуто з Державного концерну «Укроборонпром» на користь Державної судової адміністрації України судові витрати, що складаються із судового збору на загальну суму 4896 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість) гривень 98 копійок (стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення суду оскаржив Державний концерн «Укроборонпром».

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачу було достовірно відомо про його звільнення за прогул 26 липня 2017 року, однак з позовом звернувся лише 18 жовтня 2018 року чим порушено місячний строк звернення до суду встановлений ст.233 КЗпП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у справі №761/23311/17 було встановлено відсутність порушень Концерном законодавства про працю.

Судами перевірено доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачем законодавства про працю при скороченні посади які він обіймав і не встановлено правових підстав для звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП, та виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Натомість суд першої інстанції стосовно того ж питання дійшов протилежного висновку.

Концерном було розглянуто заяву позивача від 10 травня 2017 року щодо перерахунку та виплати коштів. За результатами розгляду заяви позивача повідомлено, що на госпрозрахункових підприємствах і організаціях коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням їх фінансових можливостей, а тому відсутні порушення Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати».

Позивач свідомо вчиняв прогул не виходив на роботу з 22 травня 2017 року, за що обґрунтовано був звільнений роботодавцем.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судове засідання 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 не з`явився. Подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поганим самопочуттям, яке колегією суддів було відхилено як необґрунтоване. Позивачем не надано доказів неможливості з`явитися в судове засідання за станом здоров`я. Відкладення розгляду справи порушить розумний строк її розгляду в суді апеляційної інстанції.

Крім того, позивач брав участь в судових засідання Львівського апеляційного суду у даній справі 20 червня 2019 року, та 18 липня 2019 року, подав відзив на апеляційну скаргу (т.2 а.с.24, та додаткові письмові пояснення (т.2 а.с.40-42), нових доказів не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДК «Укроборонпром» - Колісника А.О. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДК «Укроборонпром» підлягає до задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ДК «Укроборонпром» порушив вимоги законодавства про працю стосовно ОСОБА_1 , зокрема, одночасно з попередженням про звільнення останнього у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, 20 квітня 2017 року не запропонував йому іншу роботу в Концерні чим порушив вимоги ч.3 ст.49 КЗпП України.

Крім того, відповідач не виконав свій обов`язок проведення коригування заробітної плати ОСОБА_1 та інших виплат з урахуванням своїх фінансових можливостей.

Вказані порушення законодавства про працю та умов колективного договору відповідачем були достатніми для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 та його звільнення за п.3 ст.38 КЗпП України.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, з 07 травня 2012 року був призначений на посаду провідного юрисконсульта управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту Державного концерну «Укроборонпром», а 16 червня 2014 року позивач був переведений на посаду начальника відділу судової роботи управління претензійно-позовної роботи.

19 травня 2017 року Державним концерном «Укроборонпром» отримано заяву ОСОБА_1 від 18 травня 2017 року про звільнення з роботи з 19 травня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням ДК «Укроборонпром», на думку позивача, законодавства про працю.

Такими порушеннями на думку ОСОБА_1 були:

системні зловживання в роботі директора юридичного департаменту, при використанні ним низки різних зразків факсимільного відтворення підписів на документах. Крім того, директор юридичного департаменту навмисне, при очевидцях в його присутності вдарив дверима працівника відділу судової роботи ОСОБА_2 ;

24 жовтня 2016 року до Концерну надійшов його позов про визнання незаконним дисциплінарного стягнення, застосованого до нього 17 травня 2016 року. Після цього т.в.о. Генерального директора примушував його до звільнення та застосував інше дисциплінарне стягнення. Директор юридичного департаменту разом з т.в.о. Генерального директора ініціювали звернення до НАЗК щодо його звернення до суду;

26 жовтня 2016 року директор юридичного департаменту погрожував звільненням та перешкоджанням у працевлаштуванні йому та іншим працівникам юридичного департаменту;

На нього покладалися невластиві йому функції забезпечити звільнення ОСОБА_3 робочого місця в кабінеті №505;

Концерном не було розпочато переговори щодо укладення колективного договору у квітні 2017 року, а йому та іншим працівникам були вручені повідомлення про наступне скорочення. Роботодавець не запропонував йому іншої роботи на підприємстві, не повідомив про наявність чи відсутність вакантних посад;

20 квітня 2017 року було звільнено з роботи голову Первинної профспілкової організації без попередньої згоди профспілкового комітету;

Йому безпідставно відмовили та не провели перерахунок коштів згідно поданої заяви від 10 травня 2017 року, як й іншим працівникам відділу судової роботи.

Листом від 22 травня 2017 року № UOP 2.3-4671 Державним концерном «Укроборонпром» надано відповідь про неможливість задоволення заяви позивача про звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП України через відсутність порушень законодавства про працю з боку відповідача та не зазначення позивачем норм законодавства про працю Концерном, які були порушені щодо нього особисто.

Роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1 має право розірвати трудовий договір, попередивши про це Концерн письмово за два тижні.

Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 23 травня 2017 року.

24 травня 2017 року Концерном отримано вимогу позивача про розрахунок та листки непрацездатності, на яку Державний концерн «Укроборонпром» листом від 26 травня 2017 року № UOP 2-4887, повідомив ОСОБА_1 , що станом на 26 травня 2017 року він не звільнений, а тому розрахунки з ним будуть здійснюватися в порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, станом на 23 травня 2017 року позивач розумів, що його заява про розірвання трудового договору за п.3 ст.38 КЗпП України не була задоволена, а тому зобов`язаний був з`явитися на роботу.

Позивач на роботу з 22 травня 2017 року не з`являвся, листом від 03 липня 2017 року повідомив Державний концерн «Укроборонпром» про те, що скористався своїм правом на розірвання трудового договору, з 20 травня 2017 року не працює в Концерні та не зобов`язаний відвідувати Державний концерн «Укроборонпром», не підпорядковується будь-яким працівникам Державного концерну «Укроборонпром», будь-яким вимогам керівництва Концерну чи осіб, які себе до нього відносять, не вбачає необхідності відповідати на будь-які листи Концерну.

Службовою запискою директора юридичного департаменту Клименко А.Р. від 12 липня 2017 року №2/446 Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» було повідомлено про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 22 травня 2017 року.

Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 25 липня 2017 року № 129-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 25 липня 2017 року за прогул, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 22 календарних дні, в тому числі 17 календарних днів за робочий період з 07.05.2016 р. по 06.05.2017 р. та 5 календарних днів за робочий період з 07.05.2017 р. по 25.07.2017 р., а також з виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за особливий характер праці, згідно ст. 8 Закону України «Про відпустки» та пункту 5.8 Колективного договору за 32 календарних дні, в тому числі 6 календарних днів за робочий період з 07.05.2012 р. по 06.05.2013 р., 6 календарних днів за робочий період з 07.05.2013 р. по 06.05.2014 р., 6 календарних днів за робочий період з 07.05.2014 р. по 06.05.2015 р., 7 календарних днів за робочий період з 07.05.2015 р. по 06.05.2016 р. та 7 календарних днів за робочий період з 07.05.2016 р. по 06.05.2017 р.

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

За положеннями частини 3 ст. 38 цього Кодексу, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Позивачем не наведено обґрунтованих доказів того, що відповідач не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Так, доводи позивача викладені у його заяві від 18 травня 2017 року про системні зловживання в роботі директора юридичного департаменту, проведення ним відеозйомки дій позивача, погрози позивачу звільненням, можливе використання директором юридичного департаменту факсимільного відтиску підпису на документах, ініціювання роботодавцем перевірки щодо позивача зверненням до Національного агентства з питань запобігання корупції, як і питання притягнення його ( ОСОБА_1 ) до дисциплінарної відповідальності, перешкоджання відповідачем діяльності профспілкової організації була предметом перевірки судами в межах інших справ і не знайшли свого підтвердження.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач не запропонував йому іншої роботи на підприємстві у зв`язку із повідомленням про наступне звільнення від 20 квітня 2017 року не можна розцінювати як порушення роботодавцем вимог законодавства про працю.

Позивач не був звільнений за частиною 1 ст. 40 КЗпП України, тому доводи про порушення відповідачем порядку повідомлення про скорочення посади позивача не запропонування іншої роботи та не повідомлення про наявність чи відсутність вакантних посад не мають правового значення для предмету доказування по цій справі.

Доводи позивача про порушення трудових та інших прав працівників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не можуть бути підставою для розірвання з позивачем трудового договору за положеннями частини 3 ст. 38 КЗпП України. При цьому, вказані особи мають право звернутись за захистом своїх прав і законних інтересів, якщо вважатимуть їх порушеними.

При цьому, визначення працівникам посадових обов`язків і робочих місць є компетенцією роботодавця, а доводи апелянта про невідповідність приміщення та робочого місця у кімнаті № НОМЕР_2 вимогам законодавства про працю (у т.ч. санітарним та іншим) спростовуються доказами по справі, у т.ч. довідкою і повідомленням начальника Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області.

Посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем законодавства про оплату праці також не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

В матеріали справи №761/23311/17 містять аудиторський звіт ТзОВ «Кроу Хорват Ейсі України» від 10 січня 2018 року, щодо оцінки необхідності та фінансової можливості коригування розміру середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів з 01 жовтня 2015 року та 01 квітня 2016 року у ДП «Укроборонпром».

Вказаний звіт доводить, що Концерн не був зобов`язаний коригувати розмір середньої заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадових окладів з 01 жовтня 2015 року та 01 квітня 2016 року, оскільки підвищення посадових окладів працівників Концерну було здійснено не на підставі актів законодавства, або рішень, які передбачені у діючому колективному договорі між адміністрацією та трудовим колективом Концерну, а на підставі односторонніх рішень роботодавця.

Відсоток зростання виплат на заробітну плату у 2015-2016 роках значно менший за відсоток зростання посадових окладів у зазначених роках.

Фінансові можливості Концерну у 2015-2017 роках не дозволяли здійснити коригування середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів.

Питання порушення Концерном Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100, щодо обов`язкового коригування середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів було предметом розгляду Печерського районного суду м. Києва у справі №757/57875/17-ц за позовом ОСОБА_7 до ДП «Укроборонпром» про проведення перерахунку заробітної плати шляхом корегування відповідно до пункту 10 Порядку№100.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановами Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

У даній справі досліджувався аудиторський звіт ТзОВ «Кроу Хорват Ейсі України від 10 січня 2018 року» і суди дійшли висновку про відсутність у Концерну фінансової можливості корегування заробітної плати та інших виплат на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідачем не порушувались вимоги законодавства щодо видачі трудової книжки позивачу.

Листом від 26 липня 2017 року №61/228 Концерн повідомив позивача про звільнення та запросив ознайомитись із відповідним наказом та отримати трудову книжку.

Позивач ознайомився з наказом про звільнення, отримав трудову книжку 02 серпня 2017 року. Крім того, прогул Позивача не був вимушений, оскільки останній знав, що його заяву про звільнення за п.3 ст.38 КЗпП України не було задоволено, однак з 20 травня 2017 року не убачав необхідності з`являтися на роботі.

Тобто позивач свідомо вчиняв прогул, за що обґрунтовано був звільнений роботодавцем за ч.4 ст.40 КЗпП України.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного концерну «Укроборонпром» - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром» про визнання незаконним наказу про звільнення в частині формулювання причин, підстав та дати звільнення, стягнення заробітної плати, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного концерну «Укроборонпром» - 9460 гривень судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.