ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7675/19 Справа № 193/399/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 193/399/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Остапенко Олександр Миколайович, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Шумською О.В. о 13 годині 59 хвилин у селищі Софіївка Дніпропетровської області (відомості щодо дати складення повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вересня 2017 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного.

З 2016 року, після того як ОСОБА_2 став постійно працювати, вони стали збирати та накопичувати його заробітну плату для проведення капітального ремонту житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому вони проживали або ж для придбання автомобіля.

Кошти було вирішено зберігати у банківській установі на депозитному рахунку банку, для чого ОСОБА_2 10 січня 2017 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», терміновий на 6 місяців, з першим внеском 40 000 гривень на рахунок № НОМЕР_1 , на який продовжував вносити кошти із заробітної плати.

Проживали вони на кошти, які позивачка вторговувала від продажі промислових товарів як фізична особа-підприємець, а потім, після припинення підприємницької діяльності, допродувала залишки товару, та за рахунок накопичень, які зберігались вдома.

Спільне життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалось і з 1 вересня 2017 року відносини між ними, як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу, припинилися.

Під час спільного проживання сторонами придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності та складеться із грошових коштів у загальном розмірі 57 611 гривень, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору № SAMDNWFD401 про Вклад «Стандарт», укладеного 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: 56 711 гривень, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору № SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», укладений 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та поділити спільно набуте майно: визнавши за нею - ОСОБА_1 право власності на: - 28 805,00 грн., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору № SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», укладений 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати в сумі 1409 гривень 60 копійок, які складаються із сплати судових зборів за подання позову в сумі 704 гривні 80 коп., заяви про забезпечення позову в сумі 352 гривні 40 коп. та заяви про забезпечення доказів в сумі 352 гривні 40 коп.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» (49000, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) на підставі договору №SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», укладеного 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: 56711 грн., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору №SAMDNWFD401 про вклад "Стандарт" укладений 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк", та поділено спільно набуте майно, із визнанням за ОСОБА_1 права власності на 28805,00 грн., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі договору №SAMDNWFD401 про вклад "Стандарт", укладеного 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк".

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1409,60 грн.

Знято арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» (49000, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) на підставі договору №SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», укладений 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», який був накладений згідно ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Остапенко О.М., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони з позивачкою не були пов`язані спільним побутом і не проживали однією сім`єю, він працював вахтовим методом та з позивачко зустрічався не часто, у зв`язку з чим, на його думку, судом й не вирішувалося питання про встановлення факту спільного проживання сторін. При цьому, відповідач зазначає, що з відповідачкою в одному будинку вони проживали до 10.07.2018 року та він, відчуваючи себе зобов`язаним їй, добровільно перевів на її рахунок грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн., що не заперечувалося позивачкою ОСОБА_1 , однак не було враховано судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 липня 2014 року ОСОБА_2 зареєструвався у будинку АДРЕСА_2 , а 06 липня 2015 року - в житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована і ОСОБА_1 (а.с. 10-16).

За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 10 січня 2017 року відповідач ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», терміном на 6 місяців, з першим внеском 40 000 гривень на рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 9, 50, 51).

ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 09.11.2000 року (а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст.ст. 60, 61, 74 СК України та виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому придбане у період спільного проживання майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Разом з тим, позивачкою ОСОБА_1 не заявлено позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд першої інстанції не мав правових підстав для вирішення питання щодо визнання майна спільною сумісної власністю цих осіб і доводи апеляційної скарги в цій частині є прийнятними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з їх передчасністю, що не перешкоджає позивачці ОСОБА_1 звернутися до суду з аналогічними позовними вимогами, з урахуванням вищевикладених правових норм.

При цьому, колегією суддів не перевіряються доводи апеляційної скарги щодо добровільної сплати відповідачем ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 22 000,00 грн., оскільки з`ясування даного питання, за відсутності позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, не має правового значення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 057,20 грн. (а.с. 175, 177), що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, а тому колегія суддів скасовує заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Остапенко Олександр Миколайович - задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Зняти арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» (49000, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) на підставі договору №SAMDNWFD401 про вклад «Стандарт», укладеного 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», який був накладений згідно ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: