Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/16570/15-ц

провадження № 61-30463св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Одеси - Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року у складі судді Загороднюка В. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Дрішлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси - Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня 2010 року між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ» (далі - ТОВ «АРТ») укладений договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 . Зазначений договір укладено на підставі рішення Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року № 5659-V.

Надалі на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2010 року ТОВ «АРТ» здійснило відчуження нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, розташованих на АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1

Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року у справі № 916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, ТОВ «АРТ», ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», ТОВ фірма «Харрісон-Транс-Сервіс», ТОВ «ІВ-Інвест Лтд», ТОВ «ІВ-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «ОПЕРА», ТОВ «Аверс Строй», за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року № 5649-V «Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеською міською радою», визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ», шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12 серпня 2010 року та договору купівлі-продажу 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Посилаючись на викладені обставини та вважаючи, що спірне майно вибуло з володіння територіальної громади м. Одеси поза її волею, заступник прокурора Одеської області просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси - Одеської міської ради відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси - Одеської міської ради задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, розташовані на АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вказане судове рішення є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, розташовані на АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що витребування спірного майна на користь територіальної громади з володіння ОСОБА_1 відповідає критерію законності, витребування із його власності спірного майна здійснюється саме на підставі статті 388 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Одеси Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано статтю 388 ЦК України до спірних правовідносин та витребувано належне йому майно з порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо захисту права власності та відповідності принципам законності, дотримання суспільного інтересу та пропорційності. Судом незастосовано практику Європейського суду з прав людини про необхідність відновлення права власності добросовісних набувачів. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Одеської міської ради у серпні 2015 року. Відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності, посилаючись на те, що Одеській міській раді стало відомо про вибуття об`єкта нерухомості з комунальної власності у квітні 2011 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 серпня 2010 року між територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ «АРТ» був укладений договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, на підставі якого було здійснено відчуження на користь ТОВ «АРТ» об`єктів комунальної власності, у тому числі нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір було укладено на підставі рішення Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року № 5649-V «Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішеннь Одеської міської ради».

Пунктом 13 вказаного рішення було доручено представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу з метою продажу ТОВ «АРТ» об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, 12 листопада 2010 року, між ТОВ «АРТ» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Указаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО Котом Д. Г. та зареєстрований у реєстрі за № 1531.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року у справі № 916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави до Одеської міської ради, ТОВ «АРТ» ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», ТОВ фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс», ТОВ «ІВ-Інвест Лтд», ТОВ «ІВ-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «Опера», ТОВ «Аверс Строй», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, було визнано недійсними п. 13 рішення Одеської міської ради від 14 квітня 2010 року № 5649-V, а також договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» шляхом підписання удаваних правочинів договору дарування від 12 серпня 2010 року та договору купівлі-продажу 23 об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (а. с. 8 абзац 5, 6, 7, 8).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Саме такі висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року (провадження № 3-21гс15), від 01 липня 2015 року (провадження № 6-178цс15), від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15) та від 08 червня 2016 року (провадження № 6-3029цс15).

У справі, рішення в якій переглядаються, прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Одеської міської ради у серпні 2015 року. Відповідач заявив про застосування позовної давності, посилаючись на те, що Одеській міській раді стало відомо про вибуття об`єкта нерухомості з комунальної власності ще у квітні 2011 року (т. 1 а.с. 63-64).

Прокурор зазначив, що перебіг позовної давності почався після встановлення Вищим господарським судом України 16 жовтня 2014 року порушення майнових прав та інтересів територіальної громади м. Одеси.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд вказаних норм матеріального права не врахував, обставин та пояснень сторін не перевірив, не встановив і не зазначив у рішенні, з якого моменту починається перебіг позовної давності.

Подібні правові висновкі викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 26 червня 2019 року № 522/14452/15-ц (провадження № 14-177цс19).

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції, неправильно застосував норми матеріального права - статтю 261 ЦК України в поєднанні зі статтями 256, 267 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції не перевірив правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем позовної давності.

У зв`язку з наведеним оскаржувану ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною й обґрунтованою.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК Українита ухвалене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк