Постанова
Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 487/1226/16-ц

провадження № 61-27699св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі: Миколаївська міська рада, ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

третя особа ОСОБА_6 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у складі судді Нікітіна Д. Г.

від 04 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області
у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Данилової О. А., Шаманської Н. О., від 20 липня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання незаконними і скасування рішень органів місцевого самоврядування та державних актів на право власності на землю.
Позовна заява мотивована тим, що він є власником 47/100 часток,

а ОСОБА_6 іншої частки житлового будинку

АДРЕСА_1 . Власниками сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2

є відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які самовільно захопили земельну ділянку площею

789 кв. м, огородивши її огорожею, позбавивши його проїзду до свого житлового будинку та земельної ділянки, а також доступу до частини належних йому на праві власності господарських будівель і споруд.

Рішенням Миколаївської міської ради від 18 червня 2009 року

№ 35/44 відповідачам (Невінчаним) було надано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею

789 кв. м для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 , а рішенням Миколаївської міської ради від 18 грудня

2009 року № 42/63 їм було затверджено проект землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність самовільно зайнятої ними земельної ділянки площею 789 кв. м за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд

по АДРЕСА_2 . Вказану земельну ділянку надано відповідачам у спільну сумісну власність (пункти 1, 1.2. рішення міської ради від 18 грудня 2009 року № 42/63). На підставі зазначеного рішення міської ради відповідачам було видано державний акт на право власності на землю.
Позивач вважав, що вищевказані рішення Миколаївської міської ради

у зазначеній частині та виданий на їх підставі державний акт на право власності на землю є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки порушують його права. При цьому, зазначав, що було порушено порядок передачі земельної ділянки у власність відповідачам, так як ця земельна ділянка належить Міністерству оборони України, а не Миколаївській міській раді.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним

та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 18 червня 2009 року

№ 35/44 та від 18 грудня 2009 року № 42/63 у частині надання

дозволу відповідачам (Невінчаним) на складання проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання їм у спільну сумісну власність земельної ділянки, площею 789 кв. м, яка розташована

по АДРЕСА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 серпня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів порушення меж його земельної ділянки зі сторони відповідачів, внаслідок чого було обмежено чи порушено його права. Сама по собі відсутність погодження меж земельної ділянки при отриманні відповідачами правовстановлюючих документів на земельну ділянку не свідчить про безспірність порушення прав позивача і не може бути визнана підставою для визнання правовстановлюючих документів недійсними.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2016 року залишено без змін.
Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту не є співмірним з його порушеним правом, оскільки поновлення прав ОСОБА_1 на безперешкодний проїзд до його частини будинку не вимагає визнання незаконними та скасування рішень міської ради та виданого на їх підставі державного акту на право власності на землю, оскільки це можливо здійснити шляхом зобов`язання осіб, якими створені перешкоди у проїзді (земляний насип та озеленення), усунути ці перешкоди, що встановлено проведеною у справі висновком судової земельно-технічної експертизи

від 12 червня 2017 року № 115-015.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Заводського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ним обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки захистити законні права як власника житлового будинку іншим шляхом неможливо, так як проїзд до його житлового будинку увійшов до приватизаційної земельної ділянки відповідачів, а тупиковий проїзд, призначений для розвороту пожежних машин розміром 12 м. на 12 м., забудований відповідачами під підземний гараж. Крім того, суди не звернули уваги на те, що було порушено порядок передачі земельної ділянки у власність відповідачів, оскільки передана

їм земельна ділянка належала Міністерству оборони України, а не Миколаївській міській раді.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2017 року від ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив

на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення

є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги безпідставними. Позивачем не доведено, що саме відповідачами порушено чи обмежено його право користування належним йому на праві власності житловим будинком та земельною ділянкою, а доводи про порушення порядку передачі земельної ділянки у власність відповідачам спростовуються листом головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 11 серпня 2016 року, згідно з яким земельна ділянка по АДРЕСА_2 до земель Міністерства оборони України не відноситься.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 116, статті 118 ЗК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови

у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі Комісія). Підставою відмови

у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

(а у разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Судом встановлено, що розроблений за заявою відповідачів:

ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по

АДРЕСА_2 містить, зокрема, погодження управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Миколаївської міської ради, управління Держкомзему у м. Миколаєві та управління земельних ресурсів (а. с. 102-113).
Згідно з висновком проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи від 12 червня 2017 року № 115-015 порушення меж (або накладання) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку

АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 789 кв. м, наданої для обслуговування житлового будинку

АДРЕСА_2 відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки відсутні. Площі земельних ділянок відповідачів (Невінчаних) становлять 764,00 кв. м. і 25,0 кв. м відповідно, що відповідають площам та конфігураціям фактично встановленим межам на теперішній час і не суперечить документам, які посвідчують право власності на земельні ділянки № 51/1, окрім кількості поворотних точок та лінійних промірів між ними, що різняться, але відповідають правовстановлюючим документам. Межі ділянки з фактично встановленими парканами співпадають з межами, зазначеними в державному акті, крім поворотних точок між ними по фактично встановленому паркану, але при цьому конфігурація та площа земельної ділянки № 51/1 відповідають площам державних актів.
Разом із тим, фактична ширина (доступна для проїзду автотранспортом) проїжджої частини до будинку ОСОБА_1 між земельною ділянкою відповідачів (з одного боку) та новобудовою (власником іншого будинку, що не належить сторонам та, з пояснень сторін, побудований кілька років тому) складає від 2, 96 м. до 3, 01 м., що порушує вимоги пункту 3.22 державних будівельних норм і правил, якими встановлено, що у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів шириною з однією смугою руху 3,5 м, а з двома 5,5 м.
Перешкодою вільного доступу автотранспорту до тупикового проїзду виступає земляний насип з травою вздовж новобудови та озеленення

у вигляді кущів з деревами зі сторони земельної ділянки за № 51/1 та новобудови. Якщо прибрати дані перешкоджання, то ширина проїзду по дорозі буде складати від 5,13 м. до 5,48 м., що буде відповідати вимогам державних будівельних норм і правил (а. с. 260-288).
При цьому, відсутня містобудівна документація, якою передбачений даний внутрішньоквартальний проїзд та його ширина. Згідно з листа комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» Миколаївської міської ради зазначена дорога не знаходиться на балансі цього підприємства (а. с. 97).
За таких обставин, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів порушення меж його земельної ділянки зі сторони відповідачів, внаслідок чого було обмежено чи порушено його права. Сама по собі відсутність погодження меж земельної ділянки при отриманні відповідачами правовстановлюючих документів на земельну ділянку не свідчить про безспірність порушення прав позивача і не може бути визнана підставою для визнання правовстановлюючих документів недійсними.
До подібних висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі

№ 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18).
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не є співмірним з його порушеним правом, оскільки поновлення прав ОСОБА_1 на безперешкодний проїзд до його частини будинку не вимагає визнання незаконними та скасування рішень міської ради та виданого на їх підставі державного акту на право власності на землю, оскільки це можливо здійснити шляхом зобов`язання осіб, якими створені перешкоди у проїзді (земляний насип та озеленення), усунути ці перешкоди, що встановлено проведеною у справі висновком судової земельно-технічної експертизи

від 12 червня 2017 року № 115-015.
Посилання касаційної скарги на порушення вимог пункту 3.22 державних будівельних норм і правил, оскільки на місці тупикового проїзду

Невінчаною ОСОБА_7 побудовано підземний гараж, площею забудови

25,0 кв. м., є підставним, проте скасування державного акту відповідачів на земельну ділянку під гаражем фактично не зробить можливим дотримання вимог державних будівельних норм і правил та не поновить права позивача з огляду на те, що можливість розвороту у даному проїзді забезпечувалась наявністю дороги ліворуч від будинку відповідачів Невінчаних, яка на теперішній час не існує у зв`язку із будівництвом іншого домоволодіння

(а. с. 28-29, 278). При цьому, згідно зі складеної у листопаді 1999 року будинкоуправлінням військової частини А-2488 Схеми користування побутовими комунікаціями, під`їзними шляхами і електроенергією до будинку АДРЕСА_3 (а. с. 29), розмір тупикового проїзду був менший, ніж передбачено вищевказаним пунктом державних будівельних норм та правил.
З огляду на викладене суди дійшли вірного висновку про те, що не можна вважати, що обраний позивачем спосіб захисту є адекватним його порушеному праву та що це порушення спричинено саме неправомірними діями відповідачів.
Доводи касаційної скарги про порушення порядку передачі земельної ділянки у власність відповідачам у зв`язку із належністю спірної земельної ділянки Міністерству оборони України, а не Миколаївській міській раді, не заслуговують на увагу, оскільки є недоведеним. А, крім цього, позивач не просив залучити до участі у справі Міністерство оборони України, яке не заявляло, що його права порушені.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник