Справа № 444/1844/17 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/391/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/2589/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Мікули В.Є. від 27 листопада 2018 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Мікули В.Є. від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені та стягнення додаткових витрат, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22.08.2006 року. Зобов`язано стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Зобов`язано після набрання законної сили рішенням суду відкликати виконавчий лист виданий Жовківським районним судом Львівської області на виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області, провівши стягнення заборгованості за цим виконавчим листом на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, пеню за заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6104.00 грн. та додаткові витрати в розмірі 10243.32 грн., що складаються з одноразових витрат, що становлять 6621.07 грн., та 3622.25 грн. - витрат на лікування. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені, та стягнення додаткових витрат в частині позовної вимоги стягнення з відповідача 16 300 грн. заборгованості по сплаті аліментів залишено без розгляду.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року виправлено допущені описки, арифметичні помилки у рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року по справі № 444/1844/18, а саме, вказавши: «… Позов задоволити частково. …….. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, пеню за заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6 194.00 грн. та додаткові витрати в розмірі 10 243.32 грн., що складаються з одноразових витрат, що становлять 6 621.07 грн., та 3622.25 грн. - витрат на лікування. В частині стягнення витрат в сумі 3622,25 грн. щомісячно на лікування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.…».

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року оскаржив ОСОБА_1 .

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року оскаржила ОСОБА_2 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з часу набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Також, просить документально підтверджені понесені позивачем додаткові витрати на утримання дитини поділити між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну та в задоволенні інших заявлених позовних вимог відмовити за їх безпідставністю і недоведеністю фактичними обставинами і матеріалами справи. Вважає, що судом внаслідок допущених грубих порушень норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування усіх обставин, що мають істотне значення для справи в ході судового розгляду допущено невідповідність висновків фактичним обставинам справи, внаслідок чого винесено незаконне і необґрунтоване рішення, яким суд помилково дійшов висновку про необхідність стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів, а також про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Зазначає, що судом не з`ясовано стану здоров`я та матеріального становища дитини, а саме до матеріалів справи не долучено документів, які б передбачали необхідність періодичного понесення додаткових витрат у зв`язку з цим. Звертає увагу на те, що судом не досліджувалися питання стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів та питання наявності на його утриманні інших людей. Крім цього, зазначає, що поза увагою суду залишився факт погіршення його стану здоров`я та його лікування, що також призвело до понесених ним додаткових витрат. Зазначає, що розмите і нечітке рішення суду щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини дає всі підстави вважати, що суд внаслідок поверхового підходу до дослідження доказів і вирішення справи по суті не здійснив розподіл витрат на такі, що покриваються аліментними зобов`язаннями і такі, що такими зобов`язаннями не покриваються, а відтак потребують додаткового стягнення. Зазначає, що вказане дає всі підстави вважати, що судом стягнуто одні і ті самі витрати двічі, при призначенні основного розміру аліментів та при стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Крім цього, зазначає, що безпідставним є і висновки суду про стягнення пені за заборгованості зі сплати аліментів, оскільки з розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що станом на 01.04.2018 року відповідачем здійснено переплату за вказаними аліментними зобов`язаннями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу в частині відмови стягнення витрат в сумі 3622,25 грн. щомісячно на лікування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та постановити нове рішення, яким: позовну заяву задовольнити частково. Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської обл. від 22.08.2006р. Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку, починаючи з 04.08.2017р. (з моменту звернення із позовною заявою). Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пеню за заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6194 грн. та додаткові витрати в розмірі 10 243, 32 грн., що складаються з одноразових витрат, що становлять 6621,07 грн., та 3622, 25 грн. витрати на лікування. Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4 у розмірі 3622,25 грн. починаючи з 04.08.2017р.». Судові витрати покласти на Відповідача.

Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята без дотримання вимог норм сімейного законодавства, без встановлення та вивчення всіх обставин по справі. Зазначає, що твердження Скаржника про не встановлення судом стану здоров`я дитини та те, що стан здоров`я не є предметом розгляду справи є абсурдним і хибним, оскільки саме стан здоров`я дитини може визначити необхідність у додаткових витратах та межі витрат, а також надає право їй як матері з яким проживає син та яка піклується про нього з народження забувши про особисте життя нажаль тільки методом судового захисту змусити скаржника виконувати свій обов`язок як біологічного батька дитини. Вказує, що станом на сьогодні, змушені бути під строгим контролем лікаря та кожного дня приймати медичні препарати/ліки для уникнення припадків епілепсії, тому витрати на лікування є постійними та обов`язковими. Також звертає увагу суду на те, що вже неодноразово компетентними органами та спеціалістами зафіксовано факт невиконання батьківських права та порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Зокрема, відповідно до висновку органу опіки та піклування Жовківської районної адміністрації від 05.03.2018р., який встановив, що Скаржник не цікавиться життям дитини, не спілкується з ним, не сплачує аліменти та не цікавиться здоров`ям дитини, станом на час подачі позовної заяви заборгованість по аліментах становила 16300 грн. (без пені), не дбає про фізичний та моральний розвиток сина тощо. На основі вище описаного висновку органу опіки та піклування Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області було винесено рішення від 18.09.2018 року про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав через невиконання своїх батьківських обов`язків щодо сина. Вказує, що вона неодноразово вже чула від Скаржника те, що він вважає що він не має нічого давати сину, а тим паче додаткові витрати оскільки його позбавили батьківських прав, тому свого обов`язку щодо утримання дитини він не вбачає, що суперечить ч.2 ст. 166 СК України. Зазначає, що відповідач проживає сам, дітей на утриманні немає, сім?ї теж, у власність отримав від батьків у спадок цегляний будинок, працює у приватній компанії «ЕКО-МІТ» та з його слів отримує зарплату щонайменше 6000 грн. та постійно отримує премії та відповідно має всі засоби для того, щоб сплачувати аліменти та додаткові витрати на лікування дитини. Також, вказує на те, що у відповідача є три паї, які він надає в оренду та отримує з цього дохід, а також до 2012 року у його власності перебувала земельна ділянка та під неї виготовлено будівельний план на житловий будинок, який був проданий в період з 2012 по 2014 рік, однак коштів від продажу чи оренди паїв сину жодного разу не давав. Також вказує на те, що рішенням Жовківського районного суду від 27.11.2018 року повинно бути стягнено із Скаржника аліменти у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на конкретну дитину починаючи з 04.08.2017р. пеню за заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6104 грн., додаткові витрати одноразово у розмірі 6 621,07 грн., та додаткові витрати на лікування щомісячно починаючи з 04.08.2017 року у розмірі 3622,25 грн.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи (їх представників) в межах мотивів позовної заяви, уточнень до позовної заяви, апеляційних скарг, відзивів на них, а також заяв та пояснень учасників справи та їх представників у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 23, 81 ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 258-259, 264-265, 354, 355, ч.2 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 7, 8 180, ч.1, ч.3 ст. 183, ч. 1, 2 ст. 182, ч.1 ст. 192 СК України, ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, ч.1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України», ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Постанову Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на кожного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» та задовольняючи частково позов, виходив з того, що відповідно до свідоцтва про розлучення, серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 , від 01 квітня 2008 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування в шлюбі у сторін народилась одна дитина, син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи, що свідчить про можливість виконання ним обов`язків по утриманню дитини, що передбачено чинним законодавством. Суд врахував обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також врахував на час винесення рішення по справі розмір мінімальної заробітної плати, яка становить 3723,00 гривень. Крім того, суд звернув увагу, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлено на 01.01.2018 року, що є також підставою для збільшення розміру аліментів. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 липня 2018 року становить 1944 гривні, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 3723,00 грн., обов`язок обох батьків на утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, а тому суд прийшов до висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області, та надалі стягувати з відповідача в користь позивача ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька, враховуючи потреби дитини, буде сприяти гармонійному розвитку, зможе забезпечити право на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд збільшив розмір аліментів починаючи з дати набрання рішення законної сили, оскільки на день звернення в суд з позовом, як і на день винесення даного рішення аліменти з відповідача стягуються відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22.08.2006 року. Разом з тим суд не вбачав підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а тому прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти встановлені законом. Окрім цього суд вважав за доцільним стягнути з відповідача в користь позивача пеню за заборгованість зі сплати аліментів та додаткові витрати пов`язані з лікуванням сина, оскільки як стверджується з медичної виписки з історії хвороби № 7, від 17.04.2014 р. син позивача захворів на криптогенну епілепсію, що вимагає значних додаткових витрат на лікування. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Із змісту оскаржуваної ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ч. 2 ст. 247, ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України та виправляючи описку, виходив з того, що 27.11.2018 року судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , однак судом допущена описка, яка полягає в тому, що позовні вимоги задоволено частково, оскільки в подальшому в резолютивній частині суд зазначає, що необхідно стягнути з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_2 пеню за заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6 104.00 грн. та додаткові витрати в розмірі 10 243.32 грн., що складаються з одноразових витрат, що становлять 6 621.07 грн., та 3 622.25 грн. - витрат на лікування. У сумі пені за заборгованість зі сплати аліментів допущено описку, а саме зазначено позивачем у позовній заяві суму «6194,00 грн», а не «6109,00 грн.», як зазначено в рішенні суду від 27.11.2018 року. Із заяви позивача ОСОБА_2 вбачається, що вона просила задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 6621,07 грн. одноразових витрат та 3622,25 грн. щомісячних витрат на лікування сина, посилаючись на медичну довідку з історії хвороби №7 від 17.04.2014 р. Однак позивачем не надано суду підтвердження (листок періодичних призначень лікаря) для періодичного стягнення додаткових коштів на лікування сина ОСОБА_4 , тому у рішенні Жовківського райсуду Львівської області від 27.11.2018 р. зазначено дане стягнення одноразово. А тому, суд вважав, що слід виправити описки в рішенні Жовківського районного суду Львівської області від 27.11.2018 року, а відповідні абзаци рішення викласти в редакції із врахуванням виправлень.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній частині таким не відповідають, а тому рішення суду, у якому ухвалою виправлено описку, підлягає зміні.

4.08.2017р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог та судового рішення про залишення частини вимог без розгляду, просила:

- збільшити розмір стягуваних аліментів з боржника, ОСОБА_1 , що проживає АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_3 та стягувати такі у розмірі 50% від мінімального прожиткового розміру на дитину;

- стягнути з боржника ОСОБА_1 6194 грн. пені за заборгованість з сплати аліментів, яку призначити до негайного виконання;

- стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини 3622,25 грн. щомісяця для лікування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 6621,07 грн. одноразових витрат.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про розлучення, серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 , від 01 квітня 2008 р. розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Зазначає, що під час перебування в шлюбі в них народилась одна дитина, син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього зазначає, що відповідач за весь час перебування в шлюбі не цікавився сім`єю, а після народження дитини, нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо сина. Таке негативне ставлення відповідача до позивача та дитини змусило позивача разом з сином в 2006 р. повернутись на проживання до її батьків. Відповідач змушена була весь тягар щодо догляду за дитиною взяти на себе. Враховуючи те що відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, вимушена була звернутись до суду про стягнення аліментів з відповідача, зважаючи і на те, що в цей період часу знаходилась в післяродовій відпустці а отже не працювала та інших доходів не мала. 22 серпня 2006 р. по цивільній справі № 2-858/2006р., Жовківським районним судом ухвалено рішення, яким вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_7 в твердій грошовій формі в розмірі 200 грн. щомісяця на дитину в користь матері ОСОБА_2 Не зважаючи на рішення суду, відповідач сплачує аліменти не сумлінно. Відповідно до Довідки № 09-10/4904 від 01.06.2017р. виданою Кам`янка-Бузьким районним відділом державної виконавчої служби, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2017р. становить 16 300.00 грн. Вказує, що суттєвою обставиною є й те що дитина захворіла. Як стверджується з медичної виписки з історії хвороби № 7, від 17.04.2014 р. син позивача захворів на криптогенну епілепсію, що вимагає значних додаткових витрат на лікування. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом та просить змінити розмір аліментів, стягнути з відповідача пеню за заборгованість та додаткові витрати, пов`язані з лікуванням сина.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Також, окремо, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Також, відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Як вбачається із матеріалів справи шлюб між позивачем та відповідачем розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Кам?янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис за №41 від 01.04.2008 року (свідоцтво про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 , 01 квітня 2008 р (а.с.7).

Під час перебування в шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 серпня 2006 року вирішено стягувати з ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. на дитину щомісячно в користь його матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 10.07.2006 року (а.с. 5).

З Довідки № 09-10/4904 від 01.06.2017р. №09-10/4904, виданої Кам`янка-Бузьким районним відділом державної виконавчої служби, вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2017р. становила 16300.00 грн.

Крім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості за аліментами від 2.04.2018 року Старшого державного виконавця Кам?янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Смаги О.Б. (а.с. 50-57) станом на 1.04.2018 рік заборгованість за аліментами погашена. Крім цього, із такого розрахунку вбачається період та суми нарахування заборгованості за аліментами та періоди і суми сплати аліментів боржником.

Також, з медичного висновку №7 від 17.01.2014 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 страждає криптогенною епілепсією з частими резистентними до терапії фокальними нападами із схильністю до втор генералізації, 1-2 рази на місяць. Захворювання відповідає розділу І пункту 1, підпункту 1.15 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики Украни, Міністерства фінансів України від 8 листопада 2011р. №454/471/516 та наказом МОЗ України від 11.07.2005р. №342 (а.с.8).

Згідно рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.09.2018 року позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 (а.с.87-89).

Крім цього, як вбачається із наданих позивачкою копій платіжних документів вона особисто витратила ряд коштів на придбання медикаментів, що пов`язані із захворюванням сина, а також для придбання товарів першої необхідності (а.с. 39-47).

Однак, із наданих чеків вбачається, що позивачкою такі витрати, зокрема, на придбання медикаментів здійснені у період з 2011 року по 2018 рік. Та підтверджень, що такі кошти витрачаються позивачкою щомісячно в матеріалах справи немає.

Крім цього, у розпорядження суду не було надано жодних доказів про необхідність придбання вказаних позивачкою медикаментів щомісячно для лікування сина (медичний висновок, медична довідка, тощо).

Зважаючи на вказане вище, позивачка не довела необхідності стягнення 3622,25 грн. для придбання медикаментів, проведення профілактичних дій, тощо пов`язаних із хворобою сина саме щомісячно.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги, подані обома сторонами докази у суді апеляційної інстанції, оскільки вони не навели жодних доводів чому такі докази не могли бути подані у суд першої інстанції та не вказано про поважні причини неможливості подання таких у суд першої інстанції.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи відповідача про необхідність понесення обома батьками додаткових витрат на дитину в рівних частках, неможливості понесення яких в рівній з відповідачем частці позивачка не довела.

Зважаючи на вказане, до стягнення з відповідача підлягає одноразово понесена позивачкою та підтверджена відповідними чеками половина суми витрат на медикаменти, пов`язані з хворобою дитини у розмірі 2123,02 грн. (4246,05 грн. /2) частина із 6621,07 грн., про стягнення якої просила позивачка.

Що стосується витрат на шкільне приладдя, придбання мобільного телефону, продуктів харчування, тощо, що не пов`язані з хворобою дитини та є звичними витратами першої необхідності, то такі як додаткові витрати на дитину до стягнення не підлягають та в задоволенні вимог позову в цій частині слід відмовити.

Крім цього, слід стягнути 1/2 частину із 3622,25 грн. = 1811,12 грн., що знову ж підтверджені відповідними квитанціями та які позивачка вважала такими, що необхідні до стягнення щомісячно.

Відповідно загальна сума, що підлягала до стягнення з відповідача на користь позивачки як додаткові витрати на дитину у розмірі Ѕ частини (тобто в рівних частках) понесених нею витрат на лікування сина складає 1811,12 грн. + 2123,02 грн. = 3934,14 грн., а не 10243,32 грн. як помилково вважав суд першої інстанції.

Щодо задоволення вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку, то в цій частині рішення сторонами не оскаржувалось та відповідно не переглядається,

Однак, що стосується стягнення аліментів у такому розмірі починаючи із дня звернення до суду на чому наполягала позивачка, то слід вказати, що згідно ст. 192 ЦПК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Проте статтею 192 СК України стягнення збільшеної суми аліментів з часу подання позову не передбачено, що передбачено лише для стягнення аліментів (ст. 191 СК України).

Аліменти у збільшеному розмірі слід стягувати з набранням рішенням законної сили, що було вірно встановлено і судом першої інстанції.

Також, що стосується вимоги про стягнення пені, то як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Кам?янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Смагою О.Б. (а.с. 50-57), ОСОБА_1 допущено заборгованість зі сплати аліментів з 2006 року по 2017 рік та остаточно така погашена у березні 2018 року. І у випадку розрахунку пені за вказаний період, зважаючи на заявлені позовні вимоги, відповідно до вимог закону (ст. 196 СК України), а саме поденно з часу допущення заборгованості по день погашення, така складатиме суму значно більшу ніж заявлена позивачкою, а тому зважаючи на розмір позовних вимог в цій частині, за межі яких суд не вправі вийти, судом першої інстанції було правильно стягнуто розмір пені у заявленій сумі.

Також, законом не передбачено застосування правового механізму негайного виконання рішення суду про стягнення пені.

Зважаючи на вказане рішення суду, в якому ухвалою було виправлено описку в частині вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення пені слід залишити без змін.

В частині ж стягнення додаткових витрат на дитину змінити зменшивши суму одноразового стягнення з відповідача на користь позивачки з 10243,32 грн. до 3934,14 грн.

В задоволенні решти позову в цій частині вимог слід відмовити.

Вказаним апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Крім цього, слід вказати і про те, що відмова в стягненні щомісячних додаткових витрат в даному спорі за недоведеністю, не позбавляє позивачку права на звернення до суду з такими ж вимогами повторно із наданням відповідних доказів на їх підтвердження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 листопада 2018 року в якому ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05 липня 2019 року виправлено описку в частині вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини змінити, зменшивши суму одноразового стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 , ІПН судом не встановлено, в користь ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН судом не встановлено, додаткових витрат з 10243,32 грн. (що складаються з одноразових витрат, що становлять 6 621,07 грн., та 3622.25 грн. - витрат на лікування) до 3934,14 грн. В задоволенні решти позову в цій частині вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра