Справа № 202/7394/19
Провадження № 2-н/202/154/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєсєда Г.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за січень 2002 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара,-

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за січень 2002 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара

Дослідивши матеріали судового наказу, суддя приходить до такого.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Стаття 163 ЦПК України встановлює форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Зокрема, відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 цієї статті у заяві повинно бути зазначено: 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. А відповідно до п. 4 ч. 3 цієї статті до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати ОСОБА_1 вказує, що за січень 2002 року боржник нарахував до виплати і виплатив заробітну плату в сумі 256 грн., розрахунок від 05.05.2010 року. У липні 2019 року боржник уточнив і 18 вересня 2019 року видав новий розрахунок, яким нарахував більшу суму за січень 2002 року, а саме 303, 95 грн. Різницю заробітної плати в сумі 47, 95 грн. не виплатив. На підтвердження зазначеної обставини посилається на виданий підприємством розрахунковий лист від 05.05.2010 року, копію якої приєднала до заяви, а також виписку із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату за період 26.12.1989 05.12.1994 роки.

Так, із копії виписки із розрахункових відомостей про заробітну плату викладачу ДНУ ОСОБА_1 за період 26.12.1989 05.12.1994 роки, вбачається, що у них міститься інформація саме про нараховану та виплачену заробітну плату. При цьому визначено, що сума 303, 95 грн. в розділі 19 розрахункової відомості отримана заявником через касу, що прямо суперечить обставинам, викладеним в заяві ОСОБА_1 . Окрім зазначеного, ОСОБА_1 не надано документів, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі станом на день звернення до суду. Долучені копії документів не підтверджують тієї обставини, що із заявником не проведено повного розрахунку, тобто не виплачено нараховану заробітну плату станом на 01.11.2019 року, тобто на дату подання заяви.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

В порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України заява ОСОБА_1 не містить документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За наведених обставин, враховуючи те, що заяву подано з порушенням вимог статті 163 ЦПК України, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 163, 165, 166 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за січень 2002 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара.

Копію ухвали направити заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда