ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/541/19

Головуючий у першій інстанції - Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1400/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є

сторони справи:

позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - смт Куликівка

дата складання судом першої інстанції повного тексту заочного рішення -03.09.2019,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.07.2011 в розмірі 31 320,40 грн та 1921 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт змінювався банком відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 30.04.2019 утворилась заборгованість в загальній сумі 31320,40 грн, що складається із заборгованості за кредитом в сумі - 2683,17 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 25069,59 грн; заборгованості за пенею та комісією - 1600 грн пені за прострочене зобов`язання, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1467,64 грн штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2683,17 грн та 1921 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог, залишивши без змін рішення в іншій частині, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник зазначає, що ним була надана копія анкети-заяви від 20.07.2011, з якої чітко вбачаються персональні дані, адреса проживання боржника, інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної карти, зокрема і відсоткова ставка. Відповідач висловила свою згоду на укладення договору своїм особистим підписом. Крім того, позичальником власноручно була підписана довідка про умови кредитування з використання кредитної карти «Универсальная, 55 дней льотного периода», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів. Позивач вважає, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Не погоджується позивач також з рішенням суду про відмову у стягненні пені та штрафів, нарахування яких передбачено договором. Банк зазначає, що суду надано право самостійно визначити суми нарахувань, або зобов`язати позивача надати детальний розрахунок, а відповідача здійснити і подати контр розрахунок.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунком заборгованості за договором б/н від 20.07.2011 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно отримала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за наданим кредитом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та комісії, штрафів, суд першої виходив з того, що оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку не відповідали Правилам надання банками України інформації про умови кредитування; вимоги про стягнення з відповідача комісії не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що 20.07.2011 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою ОСОБА_1 , ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку (а.с. 22-23).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

ОСОБА_1 в цей же день підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальная, 55 дней льотного периода» (а.с.24).

Відповідно до п. 2.1.1.1, 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, чинних на день укладення між сторонами договору (а.с.29-75), дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту карту на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування и Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Банк зобов`язаний обслуговувати картрахунок в порядку і на умовах, передбачених цим договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються карти, діючим законодавством (п. 2.1.1.3.2 Правил).

Як зазначалось вище, свою позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитна карта - банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.

Дебетова картка - банківська платіжна картка, що використовується для оплати товарів та послуг, отримання готівки в банкоматах. Така картка дозволяє розпоряджатися коштами в межах доступного залишку на розрахунковому рахунку, до якого вона прив`язана.

Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики.

Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів наданих банком. Дебетова - для використання особистих коштів.

У п. 14.8, 14.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу.

Як передбачено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вказано вище, анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 20.07.2011, надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, жодним чином не підтверджує наміру відповідача отримати саме кредитну картку, про що свідчить відсутність необхідних відміток у графі «Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна» та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна».

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, як то передбачено анкетою-заявою.

Хоча анкета-заява містить запис про те, що відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, проте, зазначене, на думку апеляційного суду, не свідчить про автоматичне виникнення кредитних зобов`язань з боку ОСОБА_1

Матеріали справи не містять копії кредитного договору або анкети-заяви від 20.07.2011 б/н, на який посилається банк у своєму позові, що засвідчували б бажання ОСОБА_1 отримати кредитні кошти саме на умовах дії кредитки «Універсальна», а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитної карти.

Належних доказів, що ОСОБА_1 мала намір приєднатись до цих Умов та Правил саме в частині отримання кредиту у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку позивачем суду не надано.

Підписання відповідачем довідки про умови кредитування за відсутності кредитного договору не свідчать про виникнення у ОСОБА_1 зобов`язань перед банком.

Факт користування відповідачем кредитною карткою та часткове погашення коштів, на чому наполягає позивач, не свідчить про достеменну обізнаність ОСОБА_1 , як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо.

Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 20.07.2011 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.

Колегія суддів вважає обов`язковим дотриматися зазначеного правового висновку з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги з цього приводу.

З огляду на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, зокрема ст.525,526 ЦК України, за відсутності доведення наявності кредитних зобов`язань у відповідача, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги на підставі ст.367 ч.4 ЦПК України.

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених апеляційним судом в сукупності згідно з приписами процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору не надано, а тому вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_1 кредитної заборгованості не підлягали задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить відмовити. З огляду на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, а також те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 03.09.2019 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 376 ч.1 п.3, 4 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376 , 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 04.11.2019.