Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 180/1706/16-ц

провадження № 61-20237св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року у складі судді

Нанічкіної Н. М. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 рокуу складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», тепер акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору

б/н від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі

2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою ОСОБА_1 прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Станом на 17 липня 2016 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 20 338,37 грн. На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

АТ КБ «ПриватБанк» росило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 338,37 грн та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 жовтня 2013 року в розмірі 4 841,00 грн, яка складається з: 1 941,00 гривень - заборгованості за кредитом,

2 900,00 грн - заборгованості за пенею та комісією станом на 17 липня

2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 372,96 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала в наслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в частині заборгованості за кредитом та за пенею і комісією.

Відмовляючи в задоволені стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом суд зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів того, що відсотки за користування кредитом необхідно нараховувати саме за ставками 2,3 %, 2,7 % або 3,5 % в місяць. Крім того, банк змінював в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах. Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано.

Не погоджуючись рішення суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня

2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року в частині, що оскаржується - залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції що позивачем не надано суду належних доказів того, що відсотки за користування кредитом необхідно нараховувати саме за ставками 2,3 %, 2,7 % або 3,5 % в місяць. Крім того, банк змінював в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах. Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що додані до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а позивачем належними та допустимим доказами не доведено що саме з цими Умовами і Правилами та Тарифами була ознайомлена відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

25 квітня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від

09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що відповідачка підписуючи кредитний договір, надала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між банком та відповідачкою договір. Тому висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом є передчасним.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

з Марганецького міського суду Дніпропетровської області.

У червні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 180/1706/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі № 180/1706/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 052,69 грн.

В іншій частині заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року відповідно до правил статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції рішення суду першої та апеляційної інстанцій не перевіряється, оскільки судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося та в касаційному порядку вони не оскаржуються.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 16 жовтня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

б/н.

За договором АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць відповідно до «Умов та правил надання банківський послуг».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 16 жовтня 2013 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн + 5 % від суми позову.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14 січня 2009 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 вересня 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки банком не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог в цій частині. Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Документ, який би засвідчував отримання відповідачем під підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, позивачем суду також не надано.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних частинах постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів в цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило