21.10.2019 227/4388/19
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2019 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши клопотання начальника Департаменту майнових відношень Вологодської області Російської Федерації про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

в с т а н о в и в :

До Добропільського міськрайонного суду надійшло клопотання начальника Департаменту майнових відношень Вологодської області Російської Федерації - Балаєва Л.В. від 23.07.2019 року про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Шекснінського районного суду Вологодської області Російської Федерації від 11 жовтня 2018 року (справа № 2-150/2018) про зобов`язання ОСОБА_1 провести відчуження належної їй 1/175 частки земельної ділянки з кадастровим номером 35: НОМЕР_1 :0000000:179 із земель сільськогосподарського призначення, площею 8613900 кв.м., розташованої за адресою Вологодська область, Шекснінський район АДРЕСА_1 «Чебсара», шляхом продажу на торгах (конкурсах, аукціонах).

Ознайомившись з матеріалами клопотання, вважаю вказане клопотання слід залишити без розгляду та повернути його особі, яка його подала, виходячи з такого.

Згідностатті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно доКонституції України, цьогоКодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч.1ст.464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та його розгляд має відбуватись з дотриманням певних норм законодавства, а саме у відповідності до вимог ст.ст..466-467 ЦПК України.

Розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Відповідно до ч.1ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право`в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст.82 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Російської Федерації) на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993 року), Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу(ЦПК) України, Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, який зареєстровано в МЮУ 02.07.2008 року за № 573/15264.

Згідно зі ст.51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до вимог ч.2 ст.466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких нада Верхоною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються документи, зазначені в ч.3 ст.466 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року (далі Конвенція) - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Зазначені норми також узгоджуються із положеннями ч.3ст.466 ЦПК України.

Дослідивши зміст клопотання, що надійшло до суду та додані до нього документи, вважаю, що воно не відповідає вимогам ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, виходячи з такого.

До клопотання відповідно до ст.53 Конвенції надана копія рішення суду від 11.10.2018 року. Але вказана копія, на думку суду, не є належним чином завіреною копією рішення суду, оскільки копія вказаного рішення складається з тексту, який розміщено на двох аркушах. При цьому дані аркуші рішення суду не пронумеровані, не прошиті та не скріплені належним чином. Із наданої копії рішення суду вбачається, що лише другий її аркуш є засвідчений належним чином, оскільки на ньому містяться відповідні реквізити та печатка суду. Перший же аркуш містить лише позначку «Копія» та не засвідчений належним чином. Вказане унеможливлює суд перевірити дійсність змісту рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.53 Конвенції, до клопотання повинен бути наданий документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена.

В якості документу, який засвідчує, що відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату час і місце судового розгляду, до клопотання додана довідка Шекснінського районного суду Вологодської області від 13.06.2019 року, яка підписана головою суду та засвідчена печаткою суду.

Але, слід зазначити, що відповідно до ст. 11 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року, вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

Тобто, з аналізу наведеної норми вбачається, що належним підтвердженням вручення стороні по справі відповідних судових документів є не довідка іноземного суду, що прийняв рішення, про визнання та надання дозволу на примусове виконання якого подано відповідне клопотання, а саме скріплений офіційною печаткою запитуваної установи підпис особи, якій вручений документ, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ, або виданий такою установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

Зі змісту наданої копії рішення суду Шекснінського райсуду Вологодської області від 11.10.2018 року вбачається, що ухвалою Шекснінського райсуду відповідачу ОСОБА_1 в якості представника був призначений адвокат. Тобто, вказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не брала.

Враховуючи наведене, суд вважає, що до клопотання не додані всі перелічені в ст.53 Конвенції документи, а саме не додана належним чином засвідчена копія рішення суду та документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана до суду для розгляду справи.

Наведене дає суду підстави для висновку, про те, що до клопотання не додано всі перелічені в ст.53 Конвенції документи.

Відповідно до ч.4 ст.466 ЦПК України, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи наведене, вважаю, що клопотання начальника Департаменту майнових відношень Вологодської області Російської Федерації - Балаєва Л.В. від 23.07.2019 року про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Шекснінського районного суду Вологодської області Російської Федерації від 11 жовтня 2018 року (справа № 2-150/2018) відповідно до ч.4 ст.466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

При цьому слід зазначити, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.465-466 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Департаменту майнових відношень Вологодської області Російської Федерації - Балаєва Л.В. від 23.07.2019 року про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Шекснінського районного суду Вологодської області Російської Федерації від 11 жовтня 2018 року (справа № 2-150/2018) про зобов`язання ОСОБА_1 провести відчуження належної їй 1/175 частки земельної ділянки з кадастровим номером 35: НОМЕР_1 :0000000:179 із земель сільськогосподарського призначення, площею 8613900 кв.м., розташованої за адресою Вологодська область, Шекснінський район АДРЕСА_1 «Чебсара», шляхом продажу на торгах (конкурсах, аукціонах) - залишити без розгляду та повернути разом з документами , що додані до нього, заявнику.

Роз`яснити заявнику, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя О.В.Здоровиця

21.10.19