Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/4414/16-ц

провадження № 61-34503 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Одеська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , на рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів:

Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О. від 17 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрація Одеської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинної реконструкції до попереднього стану.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є власником квартири

АДРЕСА_1 . За відсутності необхідної проектної документації, дозволу на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією об`єкта архітектури на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності, останній здійснив самочинну реконструкцію

у вказаному будинку у вигляді прибудови та надбудови другого поверху.

У подальшому ОСОБА_1 зареєстрував право власності на самочинну прибудову як на окремий житловий будинок № НОМЕР_1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок № НОМЕР_1 та свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок.

Здійснивши самочинне будівництво, відповідач створив перешкоди

у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, чим порушив права територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, як власника земельної ділянки.

На підставі вказаного, Одеська міська рада просила суд зобов`язати ОСОБА_1 власними силами і за рахунок власних коштів звільнити самовільну зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно прибудованих приміщень та другого поверху до квартири

АДРЕСА_1 , та приведення квартири до попереднього стану.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси у складі судді

Куриленко О. М. від 26 жовтня 2016 року позов Одеської міської ради задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами і за рахунок власних коштів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно прибудованих приміщень та другого поверху до квартири

АДРЕСА_1 , та привести квартиру до попереднього стану, а саме відповідно до технічного паспорту

від 20 вересня 2002 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у результаті здійсненої реконструкції до квартири прибудовано житловий будинок. Будівництво здійснено без відповідної дозвільної, проектно-правової документації, земельна ділянка під будівництво не передавалась. Рішення про державну реєстрацію права власності та свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 скасовані. Суд критично оцінив Сертифікат відповідності від 01 листопада 2010 року № 15001354, оскільки відсутні погоджена та затверджена в установленому законодавством порядку проектна документація на будівництво об`єкта, підписаний акт готовності об`єкта до експлуатації, рішення органу місцевого самоврядування щодо погодження акту готовності об`єкта до експлуатації.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову Одеської міської ради відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи щодо знесення самочинно прибудованих об`єктів нерухомості. Зазначено, що видавши Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю в Одеській області Сертифікат відповідності від 01 листопада 2010 року № 15001354, тим самим вона засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкту нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_1 проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації. З моменту прийняття спірного будинку до експлуатації, відсутні підстави вважати, що вищевказаний спірний будинок самочинно збудований та такий, що порушує права Одеської міської ради.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2016 року.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 24 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 520/4414/16-ц із Київського районного суду м. Одеси.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду є необґрунтованим та прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції помилково прийшов до висновку, що будівництво житлового будинку не може вважатися самочинним, оскільки відповідач здійснив реконструкцію квартири за відсутності необхідної проектної документації, дозволу на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією об`єкта архітектури, без відведеної земельної ділянки, з істотним порушенням будівельних норм та правил.

Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції взагалі не захистив права власника земельної ділянки, а саме Одеську міську раду та права ОСОБА_3 , чим порушив статтю 14 Конституції України і норми Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод щодо захисту права власності.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшло заперечення на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

в якому вказується, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що за наявності чинного Сертифікату відповідності від 01 листопада 2010 року № 15001354 будинок АДРЕСА_1 не можна вважати самочинно збудованим, а тому положення статті 376 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Крім того, є нескасоване свідоцтво про право власності на вказаний будинок.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі договору дарування квартири від 15 жовтня 2002 року ОСОБА_1 є власником двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 26, 81).

01 листопада 2010 року було складено Акт готовності об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку

АДРЕСА_1 , який підписано замовником - ОСОБА_1 , генпроектувальником, погоджений заступником начальника інспекції ДАБК в Одеській області, заступником начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та першим заступником начальника ГУ МНС України в Одеській області (т. 2, а. с. 79-83).

01 листопада 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області видано Сертифікат відповідності № 15001354, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом житлового будинку

в АДРЕСА_1 , загальною площею - 105,6 кв. м., проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм

і правил, та підтверджує його готовність до експлуатації (т. 1, а. с. 106,

т. 2, а. с. 77).

26 березня 2012 року Інспекцією ДАБК в Одеській області на замовлення ОСОБА_1 було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме реконструкція квартири № 1 (без змін цільового призначення) без зміни геометричних розмірів по

АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 110-112).

ОСОБА_1 було здійснено реконструкцію квартири

АДРЕСА_1 шляхом надбудови другого поверху та прибудови до неї індивідуального будинку.

Постановою Верховного Суду України від 24 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2015 року скасовано,

а провадження у справі за позовом заступника прокурора м. Одеси

в інтересах держави в особі Одеської міської рада, ОСОБА_3 до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора реєстраційної служби Каменської О. А., третя особа

ОСОБА_1 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 лютого 2014 року на нерухоме майно, скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11 лютого 2014 року та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно закрито.

Здійснивши незаконне самочинне будівництво, на думку Одеської міської ради, ОСОБА_1 створив перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, чим порушив права територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, як власника земельної ділянки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України 2004 року як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України 2004 року).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (тут і далі в редакції на час розгляду справи) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Одеська міська рада відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України (у редакції, чинній станом на час звернення до суду з позовом) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка

здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

У справі, що розглядається, Одеська міська рада звернулася до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинної реконструкції до попереднього стану.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 464/5495/13-ц

(провадження № 14-92 цс 18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинної реконструкції до попереднього стану, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Указане залишилося поза увагою судів, які, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, чим порушили норми процесуального права.

З урахуванням вимог частини третьої статті 400 ЦПК України підлягає скасування і рішення районного суду, оскільки ним також порушені норми процесуального права щодо юрисдикційності спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради як, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинної реконструкції до попереднього стану, закрити.

Повідомити Одеську міську раду про те, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк