Справа № 344/144/18
Провадження № 22-ц/4808/1224/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року під головуванням судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 04 листопада 2013 року № 004-08504-041113 між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 з використанням платіжної картки з лімітом 50 000 грн на строк 364 календарні дні.

Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку із чим на 29 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 73 357,14 грн, яка складається із простроченого тіла кредиту - 49 980,61, відсотків - 22 251,53 грн та пені - 1 125 грн.

Просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 357,14 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначили, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач належним чином виконав умови укладеного кредитного договору, проте ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує.

Позиція суду щодо застосування позовної давності є хибною, оскільки позивачем не пропущено встановлений законодавством строк на звернення до суду за захистом порушеного права. Боржник звертався до кредитора щодо погашення кредиту і після 01.08.2017 і з ним велися перемовини щодо реструктуризації кредиту, що свідчить про визнання ним кредитного боргу та є підставою для поновлення строків позовної давності, що стверджується листом за підписом ОСОБА_1 від 07.05.2018 на адрес банку, який доданий до скарги.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується з твердженнями в апеляційній скарзі про те, що боржник звертався до кредитора щодо погашення кредиту і після 01.08.2014 року банкомпроводилися переговори щодо реструктуризації кредиту, що свідчило про визнання боржником наявності кредитних зобов`язань у відповідному розмірі та поновлює строк позовної давності, що підтверджується його листом-зверненням від 07.05.2018, підписаного ним власноручно. Лист-звернення від 07.05.2018 направлено ним банкудля надання інформації та копій документів, що стосуються заяви № 004-08504-041113 від 04.11.2013 не може свідчити про переривання строків позовної давності, оскільки він не містить даних про визнання грошового зобов`язання чи боргу.

ОСОБА_1 вважає, що договір не був укладений згідно умов, які визначені у заяві, а тому не існує грошових зобов`язань та кредитних правовідносин.

Також зазначає, що позивач не надав Правилбанківського обслуговування фізичних осібна момент підписання заяви 04.11.2013, що в свою чергу свідчить про відсутність кредитних правовідносин.

Вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості є безпідставними та незаконними, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.11.2013 між ПАТ «Дельтабанк» та ОСОБА_1 на підставі заяви ОСОБА_1 № 004-08504-041113 укладено кредитну угоду шляхом акцептування банком пропозиції клієнта і відкрито картковий рахунок з встановленим лімітом кредитування в розмірі 50 000 грн зі сплатою відсоткової ставки.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 попередньо ознайомлений і повністю згоден, що складовою та невід`ємною частиною цієї Пропозиції є Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року протокол №14 (надалі - Правила) та Тарифами на обслуговування платіжних карток банку.

Відповідно до п. 2.3. частини 2 Заяви позивач відкрив поточний рахунок з використанням платіжної картки, встановивши відповідачу ліміт кредитної лінії 50 000 грн. Згідно п. 2.4. частини 3 Заяви кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 (календарних) днів. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі та не потребує підписання додаткових угод до цієї пропозиції.

Тарифами на обслуговування платіжних карток, затвердженими рішенням Тарифного комітету АТ «Дельта Банк» протокол № 30 від 05 серпня 2013 року та відповідно до Умов надання кредитної картки, які підписані відповідачем, держатель картки зобов`язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу (ОМП), ОМП складається із частки обов`язкового погашення тіла кредиту (2% від суми використаних коштів станом на день Розрахунку), нарахованих процентів за кредит, процентів за недозволений овердрафт, штрафу за прострочену заборгованість та суми заборгованостей минулих періодів.

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії, а відповідачсвої зобов`язання щодо їх своєчасного повернення не виконав, тому станом на 29.11.2017 утворилась заборгованість на загальну суму 73357,14 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У липні 2019 року представник відповідача подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач вперше скористався правом вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору № 004-08504-041113 від 04.11.2013, починаючи з 20.12.2017 року, направивши суду відповідний позов.

В оскаржуваному судовому рішенні судом першої інстанції зазначено, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останньою датою зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості є 11.06.2014 року, а останньою датою використання коштів відповідачем є 01.07.2014 року, тобто саме з цієї дати слід проводити обрахунок строків позовної давності, і така відповідно спливає з 01.08.2017 року, однак позивач із позовом звернувся 20.12.2017 року, який в суд надійшов 04.01.2018 року.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до цього розрахунку (а.с. 3) останньою датою використання коштів відповідачем є 11.07.2014, однак і в такому випадку позивачем пропущено строк позовної давності, який сплив 11.08.2017 року.

Доводи апелянта про те, що боржником після цієї дати вчинялися дії, які слід вважати такими, що переривають строк позовної давності, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Звернення ОСОБА_1 до позивача 7.05.2018 з листом було направлено з метою отримання у позивача інформації щодо суті заявлених банком до нього позовних вимог і не може вважатися таким, що переривають позовну давність.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звернення до суду за захистом свого права позивачем відбулося без дотримання строку позовної давності, визначеного ст. 258 ЦПК України.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А.Девляшевський