ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7567/19 Справа № 199/4777/18 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року про залишення без розгляду заяви про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірина Леонідівна про зміну черговості одержання права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. про зміну черговості одержання права на спадкування, передано на розгляд Ленінському районному суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.08.2018 р. вищезазначену позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

11.12.2018 р. у судовому засіданні в присутності ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

19.06.2019 року представником позивача - Черненковим О.В. надано суду першої інстанції клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення у справі судово-медичної експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року залишено без розгляду клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення доказів про призначення судово-медичної експертизи, чим порушив вимоги ст.ст. 103, 116, 222 ЦПК України; задовольняючи клопотання відповідача щодо подання доказів в судовому засіданні і відмовляючи позивачу у задоволенні його клопотання, апелянт вважає, що суд прийняв по справі однобічні та суперечливі рішення.

ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року про залишення без розгляду заяви про забезпечення доказів - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів, суд першої інстанції посилався на те, що клопотання про забезпечення доказів у вигляді проведення судово-медичної експертизи подано після закінчення підготовчого судового засідання, а також посилався на відсутність клопотання про поновлення строку для звернення до суду з відповідним клопотанням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення у справі судово-медичної експертизи було подано представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 19.06.2019 року, тобто після закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду, а питання про поновлення пропущеного процесуального строку не ставилось, а тому підлягає застосуванню положення ч.1 ст. 126 ЦПК України.

Наслідки пропуску процесуальних строків визначені ст. 126 ЦПК України, відповідно до положень якої право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, залишаючи без розгляду клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у вигляді проведення судово-медичної експертизи, суд першої інстанції дійшов до правильного та обгрунтованого висновку, що клопотання було подано з порушенням строків встановлених ч.8 ст. 83 ЦПК України, а питання про поновлення пропущеного процесуального строку не ставилось, тому підлягає застосуванню положення ч.1 ст. 126 ЦПК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року про залишення без розгляду заяви про забезпечення доказів- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова