ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/19762/16-ц

провадження 22ц/818/5170/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2019 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, який в подальшому уточнив та просив розірвати договір підряду № 52.02/2016 від 26 лютого 2016 року укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 892 080,00 грн. авансових платежів, 937 135,00 грн. пені за порушення строків виконання робіт за договором № 52.02/2016 від 26 лютого 2016 року згідно пункту 4.2 договору; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 6452,90 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково; вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 27 травня 2006 року, виданого Дзержинською районною радою м. Харкова, до постановлення судового рішення у даній справі; в іншій частині заяви відмовлено.

У вересні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Клопотання мотивоване тим, що 15 лютого 2017 року судом вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження його квартири.

Зазначив, що застосовані заходи забезпечення позову тривають вже понад рік, що суттєво обмежує його право власності, спричиняє на нього додатковий тиск, внаслідок необґрунтованості позовних вимог, з приводу яких накладено таке забезпечення. Позивач використовує обмеження, накладене судом, для спонукання погодитись на його незаконні вимоги.

Вказав, що він весь цей час зазнає збитки внаслідок обмеження його права власності на житло, зокрема, він вже поніс та може понести в подальшому витрати на правничу допомогу у зв`язку із скасуванням заборони відчуження на об`єкт (приблизно 27 000,00 грн.); вже поніс та може понести додаткові витрати на утримання об`єкта нерухомого майна внаслідок неможливості його відчуження (сплата комунальних послуг, сплата податку на майно) (приблизно 45 000,00 грн. за період з 15 лютого 2017 року до часу подання цього клопотання).

Вважав, що обґрунтованим є застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання його внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 72 000,00 грн., які могли б покрити в подальшому збитки, завдані йому застосованим видом забезпечення позову протягом часу розгляду справи у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Просив застосувати до ОСОБА_1 зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання його внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 72 000,00 грн. протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2019 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задоволено; зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок Дзержинського районного суду м. Харкова у якості зустрічного забезпечення 72 000,00 грн. та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, відповідно до якої відмовити у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів оплати послуг щодо надання правничої допомоги, сплати сум витрат на комунальні платежі та податок на нерухоме майно; що суми витрат нібито понесені відповідачем є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами; що він має високий рівень доходу та можливість у повному обсязі виконати зобов`язання по сплаті витрат на правничу допомогу, якщо буде відповідне рішення суду; що відповідачем не надано доказів того, що його майновий стан або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки забезпечення позову триває більше двох років, у зв`язку з чим відповідач обмежений у праві розпорядження своїм майном, не має можливості його реалізувати, і повинен весь цей час його утримувати, в результаті чого несе збитки, тому є підстави для застосування зустрічного забезпечення позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується виділеними матеріалами справи, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якому ОСОБА_1 просив розірвати договір підряду № 52.02/2016 від 26 лютого 2016 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 892 080,00 грн. авансових платежів, 937 135,00 грн. пені за порушення строків виконання робіт за договором № 52.02/2016 від 26 лютого 2016 року згідно пункту 4.2 договору; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 6452,90 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2017 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково; вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 27 травня 2006 року, виданого Дзержинською районною радою м. Харкова, до постановлення судового рішення у даній справі; в іншій частині заяви відмовлено.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 пояснила, що цією ухвалою ОСОБА_3 завдано збитки, які пов`язані з наданням йому правничої допомоги по цій справі та з утриманням майна, на яке накладено заборону відчуження, у зв`язку з чим він не має можливості його реалізувати, тому вважала, що зустрічне забезпечення необхідно застосувати.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 149 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Частиною 2 статті 154 ЦПК України передбачено, що зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Частиною 3 статті 154 ЦПК України передбачено випадки, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що підстав для зустрічного забезпечення, не вбачається. Позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання. Доказів того, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження, спричинить відповідачу збитки у випадку відмови у задоволенні позову, не надано. Витрати, пов`язані з наданням правової допомоги та неможливість реалізувати нерухоме майно, яке є предметом заборони відчуження, не є підставами для зустрічного забезпечення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що справу не розглянуто. Предметом позову є стягнення грошових коштів, тому накладено заборону відчуження нерухомого майна, яке намагається реалізувати відповідач.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_3 про застосування заходів зустрічного забезпечення, суд першої інстанції посилався на тривалість розгляду справи, у зв`язку з чим відповідач обмежений у праві розпорядження своїм майном, не має можливості його реалізувати, і повинен весь цей час його утримувати, в результаті чого несе збитки.

Проте, така підстава як тривалість розгляду справи не свідчить про те, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ним понесено збитки, які спричинені вжитими судом заходами забезпечення позову.

Вжитий судом першої інстанції вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він поніс та може понести додаткові витрати на утримання об`єкта нерухомого майна внаслідок неможливості його відчуження (сплата комунальних послуг, сплата податку на майно) є безпідставними, оскільки це не є в розумінні статті 154 ЦПК України тими збитками, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Крім того, як вбачається з виділених матеріалів справи ОСОБА_3 проживає в квартирі, на яку накладено заборону відчуження, та є споживачем таких послуг, тому у відповідності до вимог чинного законодавства споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи відсутність доказів завдання відповідачу збитків внаслідок накладення заборони відчуження спірної квартири, а також відсутність доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення позову.

Однак, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо задоволення клопотання про зустрічне забезпечення позову.

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

У зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зустрічне забезпечення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.