Справа № 462/4435/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2853/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Струс Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

В червні 2015 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування поданого позову покликалася на те, що відповідно до п. 5.1 Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові., затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011р. №834, Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011р. №835, п.14 Правил благоустрою і утримання території м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011р. №376 особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Однак всупереч зазначеним відповідачем на землях комунальної власності міста біля буд. АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Львові самочинно встановлено збірно-розбірну бетонну огорожу довж.9,5, що встановлено актом ЛКП «Скнилівок» від 12.03.2015р. Згідно висновку комісії від 21.04.2015р який затверджений розпорядженням районної адміністрації від 18.05.2015р.№268 гр. ОСОБА_1 рекомендовано у термін до 01.06.2015р. демонтувати огорожу, також було скеровано попередження про виконання вимог розпорядження про демонтаж самочинного будівництва. Однак відповідач ухиляється від добровільного виконання зазначеного розпорядження.

В травня 2016 року ОСОБА_2 подав в суд позов до ОСОБА_1 про демонтаж збірно розбірної огорожі.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що встановлена огорожа порушує його право як співвласника будинку, він не має доступу до зовнішніх стін будинку та вікон, оскільки огорожею перекритий до них доступ, чим порушуються його права власності, також під загрозою протипожежна безпека.

Просив зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самочинно встановлену збірно розбірну огорожу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобоязано ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 ) демонтувати самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля буд. АДРЕСА_2 збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 561,20 коп., на користь держави судовий збір у розмірі 561,20 грн.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Зазначає, що вказану огорожу вона встановила в зв`язку з необхідністю ремонту старої металевої сітки ще у 2008р., а згідно з Переліком будівельних робіт затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009року №1104 на влаштування, ремонту, заміни парканів дозволів не вимагається. Стверджує, що її декоративно переносний паркан жодних перешкод для обслуговування частини будинку позивача ОСОБА_2 не створює, так як його житло на другому поверсі і має окремий вхід з загального подвір`я.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

01 жовтня 2019 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради подала до суду відзив на апеляційну скаргу.

08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із сімейних правовідносин, а саме стягнення аліментів, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт, однак відповідачка дозволу районної адміністрації не отримувала, а самовільно встановлена огорожа не відповідає вимогам Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. № 834. Таким чином, відповідачкою не дотримано принципу добросусідства, порушено норми земельного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи та судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності сім`ї ОСОБА_5 та сім`ї Крет, при цьому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 5/18 часток будинку кожному.

Відповідач ОСОБА_1 . встановила на землі комунальної власності міста біля буд. АДРЕСА_2 збірно-розбірну бетонну огорожу, довжиною 9,5 м.

30.03.2015 року Адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради прийнято постанову № 47 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 було влаштовано огорожу без відповідного дозволу (розпорядження) районної адміністрації зі сторони вул. Зоряна, яка є житловою вулицею місцевого значення у м.Львові. Враховуючи те, що у ОСОБА_1 був відсутній дозвіл Залізничної районної адміністрації на встановлення нової огорожі біля будинковолодіння АДРЕСА_2 зі сторони АДРЕСА_3 , у адміністрації були правові підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності.

Нормативним документом, який регулює порядок влаштування огорож зі сторони магістральних вулиць і доріг та між суміжними землекористувачами, а також житлових вулиць місцевого значення у м. Львові з врахуванням існуючих архітектурних традицій, функціонально-планувальних вимог до забудови вулиць, типології елементів огорож є Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, яке затверджене рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 834.

Так, пунктом 5.1 Положення передбачено, що особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення робіт.

Дія Положення поширюється на всі юридичні та фізичні особи, які мають у користуванні, власності земельні ділянки, що підлягають огородженню. Огорожі земельних ділянок необхідно влаштовувати по межі земельних ділянок, визначених документами на землекористування (Державним актом, договором оренди) (п. 1.3-2.1).

Відповідно до п. 1.10 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376 мала архітектурна форма штучний архітектурно-об`ємний елемент (лави, урни, зупинки громадського транспорту, огорожі, альтанки тощо)

Таким чином, огорожі є малими архітектурними формами, розміщення яких здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Положенням про порядок влаштування огорож у м. Львові, встановлено, що огорожі земельних ділянок необхідно влаштовувати по межі земельних ділянок, визначених документами на землекористування.

Висота огорожі повинна відповідати вимогам СН-441-72*, але не перевищувати 2,0 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стіною). Нижня, цокольна частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м. Верхня частина огорожі повинна бути прозорою. Коефіцієнт прозорості (відношення прозорих частин огорожі до суцільних частин огорожі) повинен бути більшим за 50 (п`ятдесят) відсотків (п. 3.1-3.4 положення).

Судом беззаперечно встановлено, що відповідачка дозволу (розпорядження) районної адміністрації не отримувала, огорожа встановлена самовільно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що самовільне встановлення огорожі навколо будинку АДРЕСА_2 тягне за собою відповідальність за порушення у сфері благоустрою території, що визначено п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова.

Стаття 103 ЗК України зобов`язує власників та користувачів земельних ділянок обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (в тому числі затінення ділянки)

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звертався із заявою до голови Залізничної районної адміністрації, якою просив перевірити та прийняти міри щодо самочинно встановленої ОСОБА_1 бетонної огорожі.

12.03.2015 року комісією в складі працівників ЛКП «Скнилівок» складено акт - попередження відносно ОСОБА_1 про здійснення нею самовільного будівництва у виді самочинно влаштованої бетонної огорожі біля будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з протоколу №13 засідання міжвідомчої комісії від 21.04.2015 року на розгляді комісії перебувала заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , співвласників будинку АДРЕСА_2 , та інформація ЛКП «Скнилівок» щодо самочинно встановленої гр. ОСОБА_1 збірно-розбірної бетонної огорожі, довжиною 9,5 м2 біля житлового будинку зі сторони вул. Зоряна. Вирішено рекомендовано ОСОБА_1 демонтувати огорожу.

Відповідно до Розпорядження за №268 від 18.05.2015 року затверджений висновок міжвідомчої комісії від 21.04.2015 р., рекомендовано ОСОБА_1 співвласниці буд. АДРЕСА_2 в термін до 01.06.2015 року демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу, довжиною 9,5 м, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля частини житлового будинку АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 .

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачкою порушено наведені вище норми земельного законодавства та благоустрою території є обґрунтованим, а тому порушені права позивача ОСОБА_2 , як суміжного землевласника підлягають захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, ст.152 ЗК України, шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі.

Однак колегія суддів не погоджується з рішенням районного суду в частині задоволення позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», елементами (частинами) об`єктів благоустрою є:

1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів;

2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;

3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів;

4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами;

5) технічні засоби регулювання дорожнього руху;

6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території;

7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади;

8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків;

9) малі архітектурні форми;

10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до п. 44 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.

Також, до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів міських рад належать , зокрема, організація благоустрою населених пунктів і здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів (підпункт 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»); видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених законом (підпункт 17 пункту «а» частини першої вказаної статті).

Повноваження місцевих рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені також статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Так, до повноважень міських рад у цій сфері, зокрема, належить: затвердження правил благоустрою територій населених пунктів (пункт 2 частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»); створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб) (пункт 3 частини першої вказаної статті). А до повноважень виконавчих органів міських рад належать, зокрема, здійснення заходів з благоустрою населених пунктів (пункт 1 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»); здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів (пункт 5 частини другої вказаної статті); видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом (пункт 14 частини другої зазначеної статті).

Згідно п. 4.34. Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 01.11.2016 року №977 «Про затвердження Положень про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур», передбачено повноваження адміністрації у сфері житлово-комунального господарства, а саме здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій. П. 4.66. районній адміністрації надано повноваження на звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами з питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до наведених норм закону функції з надання погоджень (дозволів) на встановлення елементів благоустрою, зокрема, огорож, воріт, хвірток, а також з контролю за дотриманням правил благоустрою населеного пункту є управлінськими і здійснюються суб`єктами владних повноважень у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Спори, які стосуються виконання суб`єктами владних повноважень зазначених функцій, зокрема демонтажу елементів благоустрою є публічно-правовими та мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи позивач Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як суб`єкт владних повноважень на виконання своїх управлінських функцій, звернувся в суд з даним позовом про демонтаж спірної огорожі, як елементу благоустрою, мотивуючи такий необхідністю дотримання відповідачем згаданих нормативно-правових актів (як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів).

Спір за позовом органу місцевого самоврядування, який звернувся до суду як суб`єкт владних повноважень на виконання згаданих повноважень у зв`язку з протиправними діями відповідача та його бездіяльністю щодо виконання владного припису (розпорядження голови районної адміністрації), є публічно-правовим. Такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене оскаржуване рішення в частині задоволення позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі (п.1 ч.1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України).

Колегія суддів роз`яснює Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.1, 4 ч.1 ст.374, 375, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року в частині задоволення позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Папіж Марії Михайлівни, третя особа ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії скасувати та провадження у справі закрити.

В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.10.2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Струс Л.Б.