ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №588/218/19

Номер провадження 22-ц/816/4752/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09 липня 2019 року, ухваленого у складі судді Линник О.С. у м. Тростянець,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» про стягнення різниці відпускних, компенсації втрати частини доходів,

в с т а н о в и в :

05.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» (далі - ПрАТ «Монделіс Україна») у якому просив стягнути з товариства на свою користь різницю між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком відпускних за період з 2012 року по 2017 рік у розмірі 1388,69 грн та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 747,70 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що з травня 2012 року по теперішній час перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем та за цей період неодноразово знаходився у щорічних та додаткових оплачуваних відпустках у зв`язку з навчанням, отримував заробітну плату та йому нараховувались відпускні. Проте за даний період його заробітна плата неодноразово підвищувалась, тому під час проведення розрахунку відпускних підприємство повинно було проводити коригування на коефіцієнт підвищення за місяці, які передували цьому підвищенню, але таке коригування не проводилось. Крім того, за наведених обставин, підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В обґрунтування своїх вимог позивачем приведено відповідний розрахунок вказаних сум, які він просить стягнути на свою користь.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.07.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 різницю між фактично сплаченими коштами та відкоригованим середнім заробітком відпускних позивача за період з 2012 року по 2017 рік у розмірі 1388,69 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у сумі 747,70 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Монделіс Україна», посилаючись на необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про наявність умов для коригування, оскільки підвищення погодинного тарифу позивача відбувалось не за рішеннями, передбаченими колективним договором товариства, а внаслідок річної оцінки його індивідуальної професійної діяльності, крім того підвищення погодинного тарифу відбувалося також у зв`язку з його переведення на іншу вище оплачувану роботу (посаду). Вказує, що коригування заробітної плати та відпускних не передбачено колективним договором товариства, натомість передбачена компенсація різниці між середній заробітком та індивідуальним тарифом. Також, суд неправильно застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, відповідно до якого коригування заробітної плати проводиться з урахуванням фінансових можливостей та відповідного рішення виконавчого органу підприємства. Так, наказом ПрАТ «Монделіс Україна» № 11-аг від 02.09.2015 року у товаристві встановлено коефіцієнт підвищення середнього заробітку на рівні 1,0. Зазначає, що за відсутності будь-якого нарахованого, але не виплаченого позивачу доходу, відсутні будь-які підстави для компенсації йому втрати частини доходу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому оскаржуване рішення місцевого суду прийняте із дотриманням вимог чинного і є правильним по своїй суті, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Монделіс Україна» задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час надання відпусток розрахунковий період яких припадав на дати підвищення, були всі фактичні умови для проведення корегування середнього заробітку за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт їх підвищення. За таких обставин підлягають задоволенню і вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів. При визначенні сум стягнення, судом взято до уваги розрахунок наданий позивачем, як таким, що є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 10.09.2012 року перебуває у трудових правовідносинах з ПрАТ «Монделіс Україна» та неодноразово знаходився в щорічних та додаткових оплачуваних відпустках у зв`язку з навчанням, отримував заробітну плату та йому нараховувалися відпускні.

Відповідно до п. 5 розділу 3 колективного договору фабрики ПАТ «Монделіс Україна» зарплата переглядається щорічно у квітні (в інший час за рішенням товариства), виходячи з прибутковості товариства, урахування індексу споживчих цін, змін на ринку праці та річної оцінки індивідуальної професійної діяльності працівників виробництва та допоміжних служб ПрАТ «Монделіс Україна», але рівень зарплати не повинен бути нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати по України (а.с. 27-34).

Згідно пункту 20 колективного договору заробітна плата за час щорічної основної і додаткової відпусток для спеціалістів розраховується, виходячи з посадового окладу працівника, дійсного на місяць, в якому працівнику надається відпустка. А для працівників виробництва та допоміжних служб - виходячи з індивідуального тарифу працівника, дійсної на місяць, в якому працівнику надається відпустка. Товариство компенсує різницю між сумою, отриманої при розрахунку, виходячи з порядку, встановленого чинним законодавством України, тобто, з величини середньої зарплати за останні 12 місяців і сумою, отриманої при розрахунку на основі посадового окладу та на основі індивідуального тарифу за календарний місяць, в якому надаються щорічна та додаткова відпустка.

За період з 10.09.2012 року по серпень 2017 року ОСОБА_1 перебував в наступних відпустках: учбова відпустка з 05.11.2012 по 25.11.2012 - 21 день; основна щорічна відпустка: з 28.05.2013 по 14.06.2013 - 18 днів, 14.10.2013 - 1 день, з 03.02.2014 по 04.02.2014 -2 дні, 24.02.2014, 26.02.2014, 24.03.2014 - по 1-му дню, з 28.04.2014 по 30.04.2014 - 3 дня, з 22.09.2014 по 28.09.2014 - 7 днів, з 27.10.2014 по 02.11.2014 - 7 днів, з 14.09.2015 по 18.09.2015 - 5 днів; учбова відпустка з 21.09.2015 по 10.10.2015 - 20 днів; основна щорічна відпустка: з 15.10.2015 по 03.11.2015 - 20 днів, з 14.12.2015 по 16.12.2015 - 3 дні, з 22.12.2015 по 23.12.2015 - 2 дні, з 28.12.2015 по 31.12.2015 - 4 дні; учбова відпустка з 12.02.2016 по 27.02.2016 - 16 днів; основна щорічна відпустка: 08.07.2016 - 1 день, з 27.07.2016 по 03.08.2016 - 8 днів, 04.10.2016 - 1 день; учбова відпустка з 10.10.2016 по 29.10.2016 - 20 днів; додаткова щорічна відпустка з 02.12.2016 по 04.12.2016 - 3 дні; учбова відпустка 12.01.2017 - 1 день та з 15.01.2017 по 28.01.2017 - 14 днів; основна щорічна відпустка з 08.05.2017 по 12.05.2017 - 4 дні (а.с. 39).

Відповідно до довідки ПрАТ «Монделіс Україна» № 937 від 15.03.2019 року позивачу було встановлено наступні тарифи оплати праці: з 07.05.2012 по 07.07.2012 прийнято тимчасово укладальником-пакувальником, тариф 11,08 грн/год; з 09.07.2012 по 09.09.2012 прийнято тимчасово молодшим оператором пакувальних автоматів, тариф 16,40 грн/год; з 10.09.2012 прийнято тимчасово молодшим оператором пакувальних автоматів, тариф 16,40 грн/год; з 01.04.2013 перегляд тарифу за результатами індивідуальної професійної діяльності за 2012 рік, тариф 17,96 грн/год; з 10.09.2013 переведено молодшим оператором пакувальних автоматів на постійній основі, тариф 17,96 грн/год; з 01.12.2013 додатковий перегляд тарифу, тариф 19,75 грн/год; з 01.04.2014 перегляд тарифу за результатами індивідуальної професійної діяльності за 2013 рік, тариф 22,52 грн/год; з 01.04.2015 перегляд тарифу за результатами індивідуальної професійної діяльності за 2014 рік, тариф 24,10 грн/год; з 01.06.2015 переведено оператором пакувальних автоматів з переглядом тарифу, тариф 26,51 грн/год; з 01.11.2015 додатковий перегляд тарифу, тариф 29,16 грн/год; з 01.04.2016 перегляд тарифу за результатами індивідуальної професійної діяльності за 2015 рік, тариф 30,61 грн/год; з 01.04.2017 перегляд тарифу за результатами індивідуальної професійної діяльності за 2016 рік, тариф 33,21 грн/год; з 01.01.2019 додатковий перегляд тарифу, тариф 48,04 грн/год (а.с. 26).

У даній справі, спір між сторонами виник з приводу невірного визначення розміру середньої заробітної плати підприємством при нарахуванні позивачу заробітної плати за час відпусток за період з травня 2013 по серпень 2017 роки без застосування відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок, що призвело до недоплати заробітної плати за час відпусток, та у зв`язку з цим стягнення компенсації втрати частини доходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку, обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

За змістом пункту 10 Порядку, обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 7, 8 розділу ІV Порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для корегування середнього заробітку при нарахуванні позивачу заробітної плати за час відпусток за період з травня 2013 по серпень 2017 роки на коефіцієнт підвищення тарифних ставок.

Доводи скарги щодо помилковості висновків місцевого суду в цій частині не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-4 статті 96 КЗпП України встановлено, що системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Тобто, у відповідності до положень трудового законодавства України, тарифна ставка (оклад) визначається в залежності від групи, категорії і професії робітника за одиницю робочого часу, а не кожному працівнику індивідуально, як зазначає відповідач.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення на підприємстві індивідуальної тарифної ставки для працівників в межах однієї категорії посад - операторів пакувальних автоматів, відповідачем суду не надано.

Більш того, відповідач у своїх доводах вказує на індивідуальний розрахунок заробітної плати працівників підприємства, в залежності від результатів професійної діяльності.

Однак, зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» слідує, що заробітна плата, окрім тарифної ставки (окладу), включає в себе також доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Обов`язок відповідача корегувати розмір середнього заробітку на коефіцієнт підвищення тарифної ставки встановлено пунктом 10 Порядку та не пов`язується із наявністю відповідного положення у колективному договорі чи з прийняттям товариством відповідного рішення, як помилково вважає відповідач.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що відповідно до наказу № 11-аг від 02.09.2015 року (а.с. 35) по теперішній день в товаристві діє визначений коефіцієнт підвищення середнього заробітку на рівні 1,0. Це не узгоджується з іншими доказами у справі, в тому числі і наданими самим товариством.

Колегія суддів погоджується з розрахунками суми недоплаченої компенсації відпускних надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а відповідачем, в свою чергу, доводів на спростування цих розрахунків надано не було.

Що стосується вимог про стягнення компенсації втрати частини доходу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статтями 2, 3 цього Закону встановлено строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, конкретизовано підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 вказаного Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункті 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішень суду не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законними і обґрунтованими, і їх слід залишити без змін.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 28 жовтня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т .А. Левченко

С. Г. Хвостик