Провадження №22-ц/812/1787/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/8282/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 липня 2019 року під головуванням судді Павлової Ж.П. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 05 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг 04 квітня 2011 року між ним та Банком та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов цього Договору він складається з заяви позичальника, Умов надання та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за вказаним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 08 листопада 2018 року складає 14306грн.78коп. : з яких: 942 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом, 2118грн.50коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10 088 грн. 11 коп. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 657 грн. 47 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.10.2011 року у розмірі 942 грн. 70 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 116 грн. 10 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, висновок суду про те, що надані банком витяг з Тарифів та Правил надання банківських послуг не можуть бути складовими частинами укладеного договору, оскільки не містять підпису відповідача не можуть свідчити про неукладеність договору, оскільки відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив згоду з формою договору та його умовами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити неустойку у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань. Крім того, про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить власноручно підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначено тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені і штрафу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 17 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку, за допомогою якої розпоряджався кредитними коштами.

В анкеті-заяві від 17 жовтня 2011 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 11).

До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua (а.с. 12-27).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 08 листопада 2018р. становить 14 306грн.78коп. і складається з: заборгованості за тілом кредиту - 942грн. 70коп., відсотків за користування кредитом - 2 118грн. 50коп., пені - 10 088грн. 11коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 657грн. 47коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи встановлені ч. 1 ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в апеляційному порядку не переглядалося.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній сторонами заяві позичальника ОСОБА_1 від 17 жовтня 2011 року відсутні умови договору щодо розміру процентної ставки та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та відсутні докази, що відповідач ознайомився та погодився саме з тими витягами з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що прикладені Банком до позовної заяви. За такого, обов`язок ОСОБА_1 сплатити Банку нараховану заборгованість за процентами та неустойку є недоведеним.

Проте повністю погодитися з таким висновком колегія суддів не може.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1статті 634 ЦК України,за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 жовтня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 грудня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

За такого, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , то судом першої інстанції правильно встановлено, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 17 жовтня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та зазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що Банком та ОСОБА_1 були, зокрема, погоджені тип кредитної лінії укладеного ними кредитного договору, базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості , але не менш 50грн. та не більше залишку заборгованості у строк до 25-го числа місяця, а також розмір та порядок нарахування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня складається із базової процентної ставки/30, що нараховується за кожний день прострочення, + 1 % від заборгованості, але не менш 30грн. на місяць, штраф - 500грн. + 5% від суми заборгованості з урахуванням процентів і комісії (а.с. 69).

Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування.

Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконував неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі.

Отже, відповідно до ст.ст. 526, 1054, 611 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відповідно до узгоджених сторонами умов процентів та неустойки.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 2118грн. 50коп., оскільки вказану суму боргу Банк нарахував, виходячи із розміру процентів за користування кредитом, що не були узгоджені в установленому порядку із ОСОБА_1 , та у т.ч. за час після закінчення строку дії картки (тобто після спливу визначеного договором строку кредитування - 30 квітня 2018 року).

За такого, враховуючи розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом, зазначеної у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем, з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 976грн.39коп.

Щодо вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення неустойки слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, та Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 2-2171/11.

Зі змісту підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що як пеня, так і штраф, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховуються за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Отже, враховуючи закріплену у Конституції України заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів вважає можливим задовольнити вимоги Банку про стягнення штрафу, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення пені.

Враховуючи розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту та процентами, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача штраф в розмірі 595грн.55коп. (500 грн. (фіксована частина) +95грн.95коп. (процентна складова).

Отже, всього з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 2515грн.04 коп., з яких 942 грн. 70 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 976грн.39коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 595грн.95коп. - штраф.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні у повному обсязі вимог про стягнення процентів та неустойки, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях пропорційно до задоволених вимог в загальному розмірі 792грн. 90коп. ((1762грн. +2643грн) х 18%).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.10.2011 року в загальному розмірі 2 515 грн. 04 коп. (дві тисячі п`ятсот п`ятнадцять гривень чотири копійки), з яких 942 грн. 70 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 976грн. 39коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 595грн.95коп. - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 792грн.90коп. (сімсот дев`яносто дві гривні дев`яносто копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено28 жовтня 2019 року.