ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/31/19 Номер провадження 22-ц/814/2644/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухваленого 29 липня 2019 року у складі судді Андрієць Д.Д.

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 283,02 та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 04 серпня 2010 року ОСОБА_1 уклав з банком кредитний договір, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 2400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Вказувало, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору з боку ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 16 грудня 2018 становить 12 283,02 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою перевипуску кредитної картки та її активне використання відповідачем.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу на платіжну картку встановлено кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом. ОСОБА_1 видано платіжну карту «Кредитка «Універсальна». Розмір кредитного ліміту, згідно з підписаної відповідачем анкети-заяви, становить 3 000 грн.

Факт укладення між сторонами кредитного договору на підставі анкети-заяви від 04 серпня 2010 року підтверджується доказами по справі та визнається сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Факт перебування сторін у договірних правовідносин сам по собі не визначає умов та змісту таких правовідносин.

Анкета-заява від 04серпня 2010 року не містить відомостей про процентну ставку. У ній відсутні й умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві дав свою згоду на те, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивачем не було надано суду Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які б містили відомості про процентну ставку та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, підписаних ОСОБА_1

Підписана відповідачем Довідка про умови кредитування (а.с. 9) не узгоджувалась сторонами як складова кредитного договору, а тому не може бути взята до уваги судом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 та довідка про рух коштів по його рахунках не свідчить про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору від 04 серпня 2010 року.

Згідно відомостей, наданих банком, ОСОБА_1 видавались банківські картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . Яка саме картка видавалась відповідачу на підставі анкети-заяви від 04 серпня 2010 року позивачем не зазначено. Таких відомостей не містить і анкета-заява від 04 серпня 2010 року.

При цьому, стверджуючи, що банківські картки за кредитним договором були перевипущені, позивач надає відомості про рух коштів по вказаних картках, який свідчить про їх одночасну дію та використання, що спростовує факт перевипуску банківських карток.

Розрахунок заборгованості (а.с. 4-7), наданий банком до суду першої інстанції, містить логічні суперечності із наданою до апеляційного суду виписки про рух коштів на картах відповідача (а.с. 93-97).

Так, згідно з граф «залишок після операції» у виписці про рух коштів на картах відповідача, баланс карткового рахунку ОСОБА_1 станом на 16 грудня 2018 року становить:

-10803,90 грн. по картці № НОМЕР_1 ;

-5670,42 грн. по картці № НОМЕР_2 ;

+9,85 грн. по картці № 867766;

-10823,91 грн. по картці № НОМЕР_4 .

У цей самий час, згідно з розрахунку заборгованості, станом на 16 грудня 2018 року загальна заборгованість за наданим кредитом становить 11 221,92 грн.

Окрім того, єдина картка № НОМЕР_1 , випуск якої співпадає з датою укладення кредитного договору (04 серпня 2010 року), згідно виписки по рахунку, мала первинний кредитний ліміт у розмірі 0 грн., у той час як анкета-заява від 04 серпня 2010 року містить зазначення про кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд не може покласти в основу судового рішення припущення про наявність за відповідачем заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором від 04 серпня 2010 року, а не за будь-яким іншим договором, на підставі якого ОСОБА_1 видано одну з банківських карт № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

Отже, АТ КБ «ПриватБанк», всупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч .1 ст. 81 ЦПК України, не надав доказів, які б доводили наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 серпня 2010 року.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з підстав, наведених в мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити за недоведеністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль