ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7671/19 Справа № 212/3668/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3668/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Департамент розвитку інфраструктури міста виконавчого комітету Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту помилки в свідоцтві про право власності та визначення частки у спільній сумісній власності.

Позов мотивовано тим, що позивачам по справі належить на праві власності частина домоволодіння - квартира АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства на підставі рішення Ж-2421 від 15.06.1999 року.

В Свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1 було допущено помилку та видано Свідоцтво на праві власності на 37/100 частки домоволодіння, без зазначення відповідно до відомостей про технічний стан нерухомого майна від 05.05.1999 року, що в складі домоволодіння, яке перебуває у власності позивачів перебуває також приміщення в житловому будинку «А-1», загальною площею 68,4 кв.м.. житловою площею 45.4 кв.м., а саме: літня кухня - М, сарай - Л, гараж - Н, погріб - О.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради №142/1 від 20.04.2005 року «Про розподіл домоволодінь та присвоєння поштової адреси» було розподілено котеджі в два окремі домоволодіння, згідно меж фактичного користування з присвоєнням поштових адрес, а саме: перше домоволодіння: АДРЕСА_1 - власники ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та рекомендовано КП «ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» внести зміни в правоустановчі документи, існуючу частку 1/4 домоволодіння змінити на 1/2 частку домоволодіння та поштову адресу без заміни існуючого права власності згідно з рішенням.

Позивачі звертався з письмовою заявою до КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» та до державного реєстратора з приводу внесення відповідних змін до правовстановлюючого документу, але отримали відмови.

Позивачі вважають, що при видачі Свідоцтва органом приватизації була допущена недбалість в тій частині, коли останнім було вказано, що приватизується квартира без внесення до правовстановлюючого документу літньої кухні - М. сараю - Л, гаражу -Ж, погрібу - О, які існували на момент приватизації і як самочинний об`єкт не визначалися.

Згідно довідки КП «Криворізьке БТЇ» ДОР, відповідно до даних архівної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на 37/100 частки житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві спільної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 172П-351 на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та міститься інформація щодо наявності в матеріалах архівної справи рішення виконкому Жовтневої районної ради міста Кривого Рогу від 20.04.2005 року за №142 «Про розподіл домоволодіння та присвоєння поштової адреси», яке до теперішнього часу не виконане.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд: встановити факт помилки в Свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_1 від 24.06.1999 року, видане згідно з розпорядженням Управління житлово - комунального господарства №Ж-2421 від 15.06.1999 року, а саме те, що воно видано на 37/100 частки будинку, вказавши 1/2 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яка складається з квартири №1 в житловому будинку А-1 , літня кухня -М , сарай - Л, гараж -Н, погріб - О; визначити частки у спільній сумісній власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 1/2 частина якого складає кватира №1 в житловому будинку А-1 , літня кухні -М , сарай - Л , гараж -Н, погріб - О - рівними, а саме: 1/8 частку домоволодіння виділити у власність ОСОБА_1 ; 1/8 частку домоволодіння у власність ОСОБА_2 ; 1/8 частку домоволодіння у власність ОСОБА_3 , 1/8 частку домоволодіння у власність ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.

Зокрема, суд розглянув справу щодо приватизації державного житлового фонду в спрощеному позовному провадженні, всупереч положенням ч. 4 ст. 274 ЦПК України, та не взяв до уваги положення ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» про те, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, представника третьої особи Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Стельмаха І.В., який покладався на розсуд суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 червня 1999 року, що видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому №Ж-2421 від 15.06.1999 року, належить 37/100 частин будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Власниками іншої 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , по 1/8 частині кожен, є ОСОБА_5 та члени його сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на підставі Свідоцтва про право власності 03.10.2007 року, виданого згідно з розпорядженням № Ж 1045 від 27.08.2007 року, згідно з яким він та члени його сім`ї є власниками 1/2 частини від домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та сараю «Ц», літньої кухні «С», вбиральні «Ч», погребу «П».

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Отже, нормами спеціального законодавчого акту, яким є Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», чітко визначено особу, яка наділена повноваженнями на передачу житлових приміщень у власність громадян шляхом приватизації, та покладено на судом обов`язок виключно з вирішення спірних питань, які виникають у процесі приватизації.

Як слідує з матеріалів справи, позивачами заявлено вимоги щодо встановлення помилки у правовстановлюючому документі - Свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 червня 1999 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому №Ж-2421 від 15.06.1999 року, яке посвідчує, що 37/100 частин будинку АДРЕСА_1 , які складаються із квартири №1 , загальною площею 68,4 м.кв ., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Помилковим позивачі вважають зазначення в цьому Свідоцтві відомостей щодо належності їм на праві власності 37/100 часток будинку, а не 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із квартири №1 в житловому будинку А-1 , літня кухня - М, сарай - Л, гараж - Н, погріб - О (а.с. 3 - зворот).

Разом з тим, згідно інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 у цьому будинку складається із двох коридорів, трьох житлових кімнат, кухні, туалету та ванної кімнати, загальною площею 68,4 кв.м.(а.с. 16-20), та саме таку площу квартири зазначено й Свідоцтві про право власності на житло від 24.06.2019 року (а.с. 15).

При оформленні приватизації квартири АДРЕСА_1 , в довідці Житлово-комунальної контори №26 про склад сім`ї наймача та займані приміщення №247 від 27.05.1999 року не було вказано, що квартира №1 становить 1/4 частину житлового будинку, а також про закріплення за наймачем інших приміщень, зокрема, літньої кухні - М, сараю - Л, гаражу - Н, погрібу - О (а.с. 31), у зв`язку з чим Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому у розпорядженні №Ж-2421 від 15.06.1999 року, на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 червня 1999 року теж не містило таких даних, а тому Департамент розвитку інфраструктури міста Виконавчого комітету Криворізької міської ради повідомив позивачів листом від 15.02.2019 року за вихідним №17/8/875 про відсутність правових підстав для внесення змін в Свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 червня 1999 року (а.с. 30).

Таким чином, фактично позивачами заявлено вимоги про внесення змін у правоустановчі документи на право власності на квартиру АДРЕСА_1 і такі питання не належать до компетенції суду.

При цьому, сам факт приватизації, порядок її проведення та розпорядження Управління житлово-комунального господарства №Ж-2421від 15.06.1999 року позивачами не оспорюється, у зв`язку з чим суд не має повноважень вирішувати питання щодо правомірності або ж неправомірності невнесення у відповідне Свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 червня 1999 року, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та зводяться до довільного та помилкового тлумачення правових норм.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, позивачами не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у них правоустановлюючих документів про зміни їх частки у розмірі 1/4 у будинку АДРЕСА_1 на 1/2 частку цього будинку, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо виділення кожному з них по 1/8 частці із 1/2 частини цього домоволодіння є передчасними та можуть вирішуватися в судовому порядку виключно із залученням до участі у справі інших співвласників будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки, згідно ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, тобто законодавцем передбачено право суду замінити відповідача виклчно за клопотанням позивача, тоді як позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не заявляли таких вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу щодо приватизації державного житлового фонду в спрощеному позовному провадженні, всупереч положенням ч. 4 ст. 274 ЦПК України, та не взяв до уваги положення ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» про те, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог, а позивачами вимог щодо оспорення приватизації спірного нерухомого майна не заявлялося, у зв`язку з чим положення ч. 4 ст. 274 ЦПК України не застосовуються до даної цивільної справи і цей позов може бути розглянутий у порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: