Справа № 415/5246/19
Провадження № 22-ц/810/805/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Луганської В.М., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: стягувач - ПАТ «Златобанк», боржник - ОСОБА_1 ,заявник - в.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23 липня 2019 року, постановлену Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за поданням в.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

01 липня 2019 року в.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Толстокорова С.В. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Алчевському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області на виконанні знаходиться виконавчий лист Лисичанського міського суду Луганської області від 12.11.2018 року № 415/2316/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованості за кредитним договором № 059/14/CL від 31.03.2014 року станом на 03.04.2015 року 4729751,83 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 3923333,5 грн, заборгованості по процентам в сумі 806418,33 грн.

Виконавче провадженні відкрите 11.01.2019 року, і 05.03.2019 року до відділу надійшов лист від боржника, в якому зазначено, що він повідомлений про відкриття виконавчого провадження і отримав копію постанови.

Проведеними виконавчими діями щодо встановлення майнового стану боржника з метою виконання рішення з`ясовано відсутність доходів і рухомого і нерухомого майна, на яке може буте звернено стягнення, крім забезпечення ОСОБА_1 роботою - він перебуває у трудових відносинах з ТОВ «ТК Завод Сталевої Дробі».

23.01.2019 року на підставі ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату.

Оскільки боржник ОСОБА_1 має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, і відповідно до відомостей Державної прикордонної служби перетинає кордон, з посиланням на вимоги ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 р. № 261/2008, «Про заходи щодо забезпечення відновлення стабільності у банківській системі» наведене є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 23 липня 2019 року у задоволенні подання в.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Алчевський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким подання державного виконавця задовольнити, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив положення ч. 4 ст. 441 ЦПК України про розгляд подання за участю державного (приватного) виконавця, не повідомивши ДВС про судовий розгляд, та вимоги ст. 74 ЦПК України щодо належного повідомлення виконавця про дату, час та місце розгляду подання; висновок суду про відсутність у діях боржника наміру на ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, помилковий, оскільки ОСОБА_1 з моменту відкриття виконавчого провадження перетинав державний кордон з невідомою метою, відвідує інші держави, в тому числі з метою відпочинку. Виходячи із обов`язковості судових рішень до виконання, наявні підстави для задоволення подання.

Від боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційна скарга не містить належних і законних доводів про порушення судом норм процесуального права; боржник офіційно працює та здійснює щомісячне погашення заборгованості за ВП № 580555064, а отже сума заборгованості станом на 01.07.2019 року зменшилась та продовжує зменшуватись станом на момент розгляду даної справи, а виїзди за кордон пов`язані з професійною діяльністю ОСОБА_1 , про що свідчить лист його працедавця. Вказане свідчить, що боржник ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки виконує покладене на нього зобов`язання.

В судовому засіданні В.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Толстокорова С.В. підтримала доводи апеляційної скарги та підтвердила, що боржник ОСОБА_1 здійснює щомісячні платежі на погашення заборгованості у розмірі 20 % його заробітної плати і у нього виявлене нерухоме майно на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України, що унеможливлює його реалізацію. Висновок про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань зроблений на підставі його поїздок за кордон.

Представник боржника ОСОБА_1 заперечував проти задоволення скарги, оскільки доказів ухилення від виконання рішення виконавцем не надано. З серпня 2019 року ОСОБА_1 працює за сумісництвом та із його другої заробітної плати сплачує 20 % на погашення заборгованості. Необхідність виїздів за кордон у зв`язку із своїми службовими обов`язками доведено листом працедавця.

Боржник ОСОБА_1 та стягувач ПАТ «Златобанк», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 23 липня 2019 року про відмову у задоволенні подання в.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд із посиланням на ч. 2 ст. 6, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну, ст. 441 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судового рішення), виходив з відсутності у боржника наміру в ухиленні від зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а навпаки, є діями, спрямованими на виконання цих обов`язків.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору та відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

З матеріалів справи вбачається, що постановою в.о. начальника Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кузнецовою Неллі Валеріївною від 11 січня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 415/2316/15-ц від 12.11.2018 року, виданого Лисичанським міським судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 у солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованості за кредитним договором станом на 03.04.2015 року у розмірі 4729751,83 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 3923333,5 грн, заборгованості по процентам в сумі 806418,33 грн (а.с. 76 т. 3).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями пункту 5 статті 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом ст. 441 ЦПК України, в редакції, чинній станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності боржника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, за умови об`єктивної спроможності боржника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Державний виконавець не надав доказів того, що боржник саме ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, що він вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в листі від 05 березня 2019 року повідомляє заявника про своє місце проживання та офіційне місце роботи для проведення виконавчих дій в частині утримання з заробітної плати боргу по виконавчому листу № 415/2316/15-ц (а.с. 89 т. 3).

Крім того офіційне місце роботи боржника підтверджується відповіддю № від 18.01.2019 надану на запит № 50273314 Алчевського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області, про те, що ОСОБА_1 працює на ТОВ «ТК завод Сталевої Дробі».

Посилання в скарзі на незмінність розміру заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим документом не ґрунтується на матеріалах справи, адже останнім надано квитанції про сплату ним щомісячно, починаючи з 06 березня 2019 року по 1127,00 грн. отримувачу Алчевському міському ВДВС, а крім того, за серпень 2019 року крім вказаних сум і 560,00 грн. із заробітної плати боржника за сумісництвом (а.с. 251-254 т. 3).

Відтак, висновок суду першої інстанції відсутність у боржника наміру в ухиленні від зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а навпаки, є діями, спрямованими на виконання цих обов`язків, підтверджено матеріалами справи.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, тому доводи скарги про перетин кордону боржником ОСОБА_1 з метою відпочинку не заслуговує на увагу, оскільки спростовується листом ТОВ «ТК Завод Сталевої Дробі» від 27.08.2019 року № 27/19, відповідно до якого ОСОБА_1 працює на вказаному підприємстві заступником директора з корпоративного розвитку, основним видом діяльності підприємства є оптова торгівля металами та металевими рудами, і у зв`язку із виконанням службових обов`язків ОСОБА_1 періодично здійснює закордонні поїздки, бо має відповідні службові завдання, знання металургійного виробництва, належну практику і знання англійської мови, потужну багаторічну практику ведення переговорів з діловими колами бізнесменів в галузі (а.с. 257 т. 3).

Змісту вказаного листа відповідають відомості, надані Державною прикордонною службою України, відповідно до яких ОСОБА_1 здійснював короткотривалі виїзди до країн Європи - з 11 до 13 лютого 2019 року та з 7 до 11 березня 2019 року (а.с. 91 т. 3). Що стосується його виїзду за кордон з 17 по 18 січня 2019 року, то у справі відсутні відомості про те, що станом на вказані дати ОСОБА_1 був обізнаний про відкрите виконавче провадження щодо нього.

А тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Алчевського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області залишити без задоволення.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 25 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: