Справа № 463/4861/18 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2211/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

позивача ОСОБА_1 і його представника

- адвоката Семенова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" про стягнення заборгованості по заробітній платі, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути зі згаданого відповідача заборгованість по заробітній платі станом на 30.05.2019 року в сумі 61 325 грн. 11 коп. та середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати станом на 30.05.2019 року в сумі 140 258 грн. 80 коп., а також 12 000 грн. судових витрат, що пов`язані з професійною правничою допомогою.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач з 12.02.2007 року по 29.05.2018 року перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Маркет-МАТС". 29.05.2018 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням, однак при звільненні йому не було виплачено заборгованості по заробітній платі у розмірі 90 266 грн. 39 коп.

Позивач вже звертався до Личаківського районного суду м. Львова в порядку наказного провадження і такий судовий наказ було видано, однак 12.06.2018 року цей наказ судом було скасовано, оскільки зазначена сума заборгованості не відповідала дійсності, так як ТзОВ "Маркет-МАТС" вже виплатило йому частину заборгованості у сумі 11 951 грн. 96 коп. і на даний час розмір цієї заборгованості становить 61 325 грн. 11 коп.

Крім цього, позивач на підставі ст.117 КЗпП України також просив стягнути з відповідача його середній заробіток за весь час затримки розрахунку з ним у розмірі 140 258 грн. 80 коп., а також 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 1-6, 95).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 61 325 грн. 11 коп., середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати в сумі 140 258 грн. 80 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" на користь держави 2 015 грн. 83 коп. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" на користь ОСОБА_1 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у сумі 11 596 грн. 20 коп. (а.с. 108-109).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки невиплаченої заробітної плати та витрат на професійну правничу допомогу скасувати і в цих частина ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у відповідача виникнула з об`єктивних та незалежних від відповідача причин, оскільки основний контрагент відповідача, Міністерство оборони України, не виконує взяті на себе зобов`язання по оплаті виконаних відповідачем робіт за державними контрактами, що стверджується рішеннями господарських судів (контракти та згадані судові рішення з грифом секретності „Таємно"), які набрали законної сили та знаходяться на примусовому виконанні: зокрема - органами Державного казначейства України.

Вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити, оскільки відсутній належний розрахунок такої допомоги, її розмір „нічим не обгрунтований, явно завищений ... та не співмірний з розміром заборгованості з виплати заробітної плати" (а.с. 116-117).

Апелянт, будучи своєчасно (12.09.2019 року) належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 132, 134), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а за порушення згаданої вимоги закону ст. 117 КЗпП України встановлена матеріальна відповідальність власника перед працівником у виді виплати останньому його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як стверджується матеріалами справи, зокрема - доводами апеляційної скарги, відповідачем не оспорюється порушення ним вище згаданої вимоги ст. 116 КЗпП України, а відтак він повинен нести перед позивачем матеріальну відповідальність, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Відтак, доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що основний контрагент відповідача, Міністерство оборони України, не виконує взяті на себе зобов`язання по оплаті виконаних відповідачем робіт за державними контрактами (які до того ж жодними доказами не підтверджені), до уваги прийматися не можуть.

ЦПК України встановлено, що:

- витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137);

- судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (частини 2 та 8 статті 141).

Як вбачається з вище наведеного, стороні, на користь якої ухвалено рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було подано до місцевого суду Договір про надання правової допомоги від 02.08.2018 року (а.с. 31) та додаток до цього договору, згідно якого вартість 1 (однієї) години роботи адвоката становить 400 грн. (а.с. 32-33), Звіт по витратах робочого часу по наданню адвокатських послуг відповідно до згаданого Договору (а.с. 34), Акт виконаних робіт, у якому наведено детальний опис робіт та наданих адвокатом послуг з надання правничої допомоги відповідачу (а.с. 35), ордер на надання правової допомоги (а.с. 138), копії квитанцій про перерахування позивачем витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 98-100).

Як вбачається з протоколів судових засідань по даній справі, адвокат Семенов В.О. приймав участь у судових засіданнях, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Принагідно слід зауважити, що (як стверджується матеріалами справи) відповідач затягував розгляд цієї справи.

Зокрема, відповідачем оскаржувалась в апеляційному порядку ухвала суду про відкриття провадження у даній справі (а.с. 39) і він оплатив подачу апеляційної скарги на цю ухвалу судовим збором в розмірі 1 745 грн. (а.с. 57), в апеляційному розгляді цієї скарги приймав участь адвокат Семенов В.О. (а.с. 75) і за підсумками цього апеляційного розгляду апеляційну скаргу відповідача було залишено без задоволення (а.с. 78-79).

Клопотаннями до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідач не подавав, так само, як не подав до суду свого розрахунку витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, який би свідчив про неспівмірність цих витрат.

За вище наведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-МАТС" залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30 травня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.