ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/568/19Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/817/826/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 311000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 і її представника

ОСОБА_2 , представника ПАТ "Укртелеком"

Олійник Т.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року (ухвалене суддею Крамар В.М., повний текст якого складено 14 червня 2019 року) у цивільній справі № 593/568/19 ,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ Укртелеком про визнання її такою, що звільнена з роботи по частині 3 статті 38 КзпП України з 15 квітня 2019 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач порушував щодо неї законодавство про працю, умови трудового та колективного договору у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась із заявами про розірвання трудового договору за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Порушення вимог трудового законодавства полягало у незаконному звільненні її у січні 2015 року з роботи, тривалому невиконанні рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, незаконному оголошенні двох доган, позбавленні премій, призначенні відповідальною за енергогосподарство в містах Підгайці та Бережани, невидачі документів на її вимогу.

23 лютого, 4 квітня, 17 травня, 24 грудня 2018 року вона зверталась із заявами до відповідача про звільнення її з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України, однак відповідач відмовляв їй у звільненні. 10 квітня 2019 року вона в черговий раз звернулась із заявою про звільнення з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України з 15 квітня 2019 року і знову їй безпідставно відмовили у звільненні тому просила задовольнити її позов.

Рішенням Бережанського районного суду від 10 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт зіслалась на обставини, зазначені у позовній заяві та вказала, що посилання суду на акт інспекційного відвідування головного державного інспектора управління Держпраці у Тернопільській області від 18 липня 2018 року є неправильним, оскільки перевірка проводилась поверхнево, упереджено і стала приводом для звернення її до суду.

Суд констатував факти невиконання роботодавцем законодавства про працю, однак з посиланням на те, що вони відбулись в період, що значно перевищує тримісячний строк до звернення з заявою про звільнення безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Місцевий суд не звернув уваги на те, що з першою заявою про звільнення вона звернулась 23 лютого 2018 року, тому всі факти порушення її прав та строки слід обчислювати на цю дату. Також суд не взяв до уваги, що відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України працівник має право звернутись до суду без обмежень будь яким строком, якщо порушено законодавство про оплату праці. Роботодавець незаконно позбавив премії та затримав виплату коштів згідно рішення Бережанського районного суду від 21.06.2016 року, тому, на її думку, вона не порушила тримісячного строку звернення до суду за захистом порушеного права в галузі трудового законодавства.

Сам факт того, що протягом півтора року її не звільняють з роботи та не видають трудову книжку є явним порушенням трудового законодавства та Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ Укртелеком просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вказує, що вимогою позивачки є не стягнення заробітної плати, а тому висновок апелянта про неправильне застосування судом частини 2 статті 233 КЗпП України є помилковим.

Позивач просила визнати її такою, що звільнена з роботи з 15.04.2018 року за власним бажанням за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі заяви, від 10.04.2019 року, однак не вказала в чому, на її думку, полягає невиконання товариством законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Оскільки товариство не допускало порушень законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, тому у задоволенні заяви було відмовлено.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю Управління Держпраці у Тернопільській області з 11 по 18 вересня 2018 року проводилась перевірка, під час якої не виявлено жодних порушень законодавства про працю, встановлено, що працівники виконують лише ту роботу, яка обумовлена трудовим договором.

Позивач з 17.05.2018 року не виходить на роботу, не повідомляє про причини своєї відсутності на роботі і на всі її заяви, в тому числі про звільнення з роботи, товариство надало обґрунтовані відповіді. Жодна відповідь не була оскаржена апелянтом до суду у строк, встановлений частиною 1 статті 233 КзпП України.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та зіслались на обставини, зазначені в ній.

Представник відповідача апеляційної скарги не визнала та пояснила, що накази про призначення ОСОБА_1 відповідальною за енергогосподарство в містах Підгайці та Бережани надавались їй для ознайомлення, однак у зв`язку з її незгодою вони не були реалізовані. Позивач не виконувала цих обов`язків і зміни в посадову інструкцію не вносились, вона не виконувала робіт не передбачених трудовим договором. Оскільки ОСОБА_1 виконувала роботи, пов`язані з підвищеною небезпекою, тому відповідно до статті 18 Закону Про охорону праці повинна була щорічно проходити навчання з охорони праці та техніки безпеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачку незаконно звільнили з роботи і рішенням Бережанського районного суду від 2 липня 2015 року її було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 26 жовтня 2016 року вказане рішення та ухвала апеляційного суду від 18.09.2015 року залишені без змін.

Після поновлення позивачки на роботі відповідач до 28 вересня 2015 року не допускав її до роботи у зв`язку з чим рішенням Бережанського районного суду від 8 лютого 2016 року з відповідача стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 12.07.2017 року вказане рішення та рішення апеляційного суду від 22.07.2016 року залишені без змін.

Наказами №388 від 19.10.2015 року та №392 від 21.10.2015 року ОСОБА_1 оголошено догани за відсутність на роботі 21 та 22 вересня 2015 року протягом 4 годин 15 хвилин кожного дня.

Рішенням Бережанського районного суду від 21 червня 2016 року вказані накази Про застосування дисциплінарного стягнення скасовані як незаконні.

Наказом № 36 від 20.02.2017 року Про призначення відповідальних за енергогосподарство в структурних підрозділах Тернопільської філії ПАТ Укртелеком ОСОБА_1 призначено відповідальною за безпечні експлуатацію електроустановок та обладнання, відповідальною за енергогосподарство в СЛД № 5 міста Підгайці.

Наказом № 269/к від 21.08.2017 року Про зменшення премії електромеханіку ЦЕОЗ КЦТ №142 ОСОБА_1 за невиконання наказу № 227 від 31.07.2017 року, яким вона направлялась в Тернопільський комунальний навчально-курсовий центр для проходження теоретичного навчання 2 серпня 2017 року, зменшено нарахування премії у розрахунку мотивації за липень 2017 року на 100%.

Позивач 7.10.2017 року зверталась до роботодавця про намір звільнитись з роботи з отриманням додаткових окладів під час оптимізації робочих місць, однак їй було відмовлено. 5 грудня 2017 року вона надіслала запити про надання їй інформації щодо проведення оптимізації зі звільненням працівників в листопаді 2017 року на яку їй було надано відповідь, що вона не вправі вимагати документи які не стосуються її трудового договору.

Наказом №25-Н-ТR від 19.02.2018 року Про призначення відповідальних за енергогосподарство в структурних підрозділах Тернопільської філії ПАТ Укртелеком ОСОБА_1 призначено відповідальною за безпечні експлуатацію електроустановок та обладнання, відповідальною за енергогосподарство в СЛД № 1 міста Бережани.

Позивач не погоджуючись з вказаним наказом 23.02.2018 року написала заяву про звільнення її з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України з 3 квітня 2018 року. У листі від 2 березня 2018 року відповідач відмовив позивачці у звільненні з роботи за вказаною частиною статті 38 КЗпП України та вказав, що ПАТ Укртелеком не допускав порушень законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Наказом ПАТ Укртелеком № 55-Н-ТR від 06.04.2018 року Щодо організації навчання та перевірки знань на виконання вимог статті 18 Закону України Про охорону праці, Типового положення про проведення навчання та перевірку знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року №15, на підставі протоколу комісії з перевірки знань КЦТ №142 м. Тернопіль від 05.04.2018 року та в зв`язку з відсутністю електромеханіка електрозв`язку ЦЕОЗ КЦТ №142 ОСОБА_1 під час перевірки знань 05.03.2018 року по причині хвороби наказано: Начальнику СЛД №1 м. Бережани Турському ОСОБА_3 організувати з 06.04.2018 року додаткове навчання з питань охорони праці для електромеханіка ОСОБА_1 по 30-годинній програмі, як для працівників, що виконують роботи з підвищеною небезпекою та пожежно-технічного мінімуму (14 годин).

Кошти за рішенням Бережанського районного суду від 2 липня 2015 року відповідачем виплачені лише 25.01.2018 року з урахуванням того, що рішення суду переглядалось в апеляційному та касаційному порядку та його виконання було зупинено до закінчення касаційного провадження.

Кошти за рішенням суду від 8 липня 2016 року виплачені 11.09.2017 року до видачі виконавчого листа у справі.

Інспектором праці управління Держпраці у Тернопільській області в період з 11 по 18 липня 2018 року проводилась перевірка за додержанням законодавства про працю у Тернопільській філії ПАТ Укртелеком за результатами якої складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ТР941/413АВ про те що будь яких порушень не виявлено, працівники виконують лише ту роботу, яка обумовлена трудовим договором.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання позивачки звільненої з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України з 15 квітня 2019 року на підставі поданої нею 10.04.2019 року заяви про звільнення, оскільки зазначені нею в позовній заяві факти порушення вимог трудового законодавства мали місце задовго до подання такої заяви (незаконне звільнення з роботи, невиконання рішення в частині негайного поновлення на роботі, незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності). Інші наведені позивачкою обставини суд не визнав такими, що порушують вимоги законодавства про працю, умови колективного та трудового договору.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої виходячи з наступного.

Встановивши, що позивач незаконно була в січні 2015 року звільнена з роботи, рішення суду в частині поновлення на роботі не було виконано негайно та відповідач незаконно застосовував у 2015 році до позивачки дисциплінарні стягнення у вигляді догани суд першої інстанції вірно визнав такі обставини порушенням відповідачем вимог законодавства про працю.

Обставини на які позивач посилається про намагання адміністрації товариства змінити її умови праці без погодження з нею, суд першої інстанції не визнав порушенням трудових прав позивачки, оскільки вони не були реалізовані (зміни до її посадової інструкції не вносились, обов`язків відповідальної за енергогосподарство вона не виконувала). Крім цього вони мали місце у 2017-2018 роках і позивач у вказаний період не зверталась до суду щодо порушення її трудових прав у зв`язку з відмовою в задоволенні її заяв про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, хоча в 2018 році подала 4 заяви.

Суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок, що направлення ОСОБА_1 на курси перевірки знань з охорони праці не є порушенням її трудових прав, оскільки така перевірка обумовлена її посадовими обов`язками.

В суді апеляційної інстанції на підставі пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_1 виконувала роботи з підвищеною небезпекою, а тому відповідно до вимог статті 18 Закону України Про охорону праці повинна була щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання та перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

З наказу № 269/к від 21.08.2017 року вбачається, що підставою для зменшення нарахування розміру премії у розрахунку мотивації за липень 2017 року було те, що ОСОБА_1 не виконала завдання з проходження навчання та не прибула для здачі екзамену. Вказаний наказ позивач не оскаржувала. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що апелянт була позбавлена премії за відмову бути відповідальною за енергогосподарство в місті Підгайці не відповідають дійсності.

Не знайшла свого підтвердження та обставина, що у грудні 2017 року позивачці було занижено заробітну плату, а саме не нараховано премію за виконання кросувальних робіт. Позивач посилалась на службову записку начальника СЛД №1 КЦТ №142 ОСОБА_4 , яка не містить підпису та дати (а.с.21) та лист директора департаменту управління персоналом та організаційного розвитку ПАТ Укртелеком, в якому зазначено, що вона виконувала кросувальні роботи в робочий час в порядку поточної експлуатації після монтажу та наладки обладнання, до виконання інших робіт не залучалась, тому підстав для нарахування їй премії за виконання особливо важливих завдань не має (а.с.27).

Відповідно до листа ПАТ Укртелеком від 7.05.2018 року у додатку №1 до Колективного договору передбачено, що преміювання працівників товариства здійснюється за основними результатами господарської діяльності , за виконання особливо важливих завдань згідно з Положенням про мотивацію працівників ПАТ Укртелеком. Згідно пункту 2.6 вказаного Положення мотиваційні винагороди (премії) не є гарантованою частиною заробітної плати. Виплата та розмір мотиваційної винагороди залежить від оцінок виконання КПЕ, результату діяльності компанії/структурного підрозділу/окремого працівника та від фінансової можливості компанії. Отже виплата такої премії не є обов`язком , а правом роботодавця та залежить від ряду чинників (а.с.41).

За таких обставин правильним є висновок суду про відсутність порушення умов трудового договору про оплату праці.

Не може вважатись порушенням законодавства про працю відмова позивачці у наданні інформації на запит від 21.11.2017 року щодо проведення оптимізації зі звільненням працівників у жовтні-грудні 2017 року , оскільки роботодавцем надавалась відповідь на звернення , якою було повідомлено, що вказана інформація не стосується умов трудового договору.

Проведення виїзного засідання 5.04.2018 року та наказ № 55-Н-ТR від 6.04.2018 року з приводу організації навчання та перевірки знань ОСОБА_1 з питань охорони праці не порушує вимог трудового законодавства та умов трудового договору, оскільки позивачка виконує роботи з підвищеною небезпекою.

Отже висновок суду першої інстанції про відсутність у 2016-2018 роках порушення вимог законодавства про працю, умов колективного та трудового договору щодо ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно частини 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановивши, що порушення вимог законодавства про працю мало місце у 2015 році, позивач з 17.05.2018 року не виходить на роботу місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні позову про визнання позивачки звільненою за частиною 3 статті 38 КЗпП України з 15 квітня 2019 року на підставі поданої нею заяви 10 квітня 2017 року про звільнення з роботи.

Доводи апелянта про те, що вона першу заяву про звільнення з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України подавала 23.02.2018 року і тому строки слід обчислювати на цю дату не заслуговують уваги суду, оскільки позивач відмови у її звільнені за вказаною заявою не оскаржувала. Відмова у розірванні трудового договору з 15.04.2019 року оскаржена у строки встановлені частиною 1 статті 233 КзпП України.

Посилання апелянта на неправильне застосування частини 2 статті 233 цього Кодексу оскільки предметом спору є питання оплати праці (зняття премії) колегія не приймає до уваги тому що вказана норма стосується тільки вимог про стягнення заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що невиконання та несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є порушенням законодавства про працю.

Колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.