ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/41131/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Андрієнко А.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Журавського В.В., -

В С Т А Н О В И В:

У листопадій 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ «Надара» про припинення поруки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26.12.2007 між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 81 718,18 доларів США, зі сплатою 10,7% річних. Також відповідно до вищезазначеного договору в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальником, 26 грудня 2007 року між нею та відповідачем укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідальність боржника і поручителя є солідарною. Строк дії поруки в договорі не указаний. Відповідно п.3.3 договору кредиту позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту у визначений строк щомісячно до 10 числа кожного поточного місяця, який відповідно п. 3.3.1 становить 765,00 доларів США. Відповідно п. 4.2.4 договору кредиту банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за договором кредиту в разі коли позичальник не вніс черговий мінімальний платіж. У зв`язку з тим, що у договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а через невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме порушенням терміну внесення чергового платежу 20.05.2014, кредитор протягом 6 місяців від дня настання права вимоги не пред`явив вимоги до поручителя, у зв`язку з чим вона звернулася з вказаним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поруку за договором поруки від 26.12.2007, укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 такою, що припинена. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду УО ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Біла І.В., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом невірно визначено обставини справи, зокрема, щодо строку дії договору поруки. Оскільки п. 1.4 кредитного договору визначено строк його дії до 26.12.2037, а відтак і строк дії поруки.

В договорі поруки сторони дійшли згоди між собою не лише строк її дії, але і погодили строки виконання боржником ОСОБА_2 окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, що виникло на підставі договору.

Вказує, що згідно договору поруки, ОСОБА_1 відповідає перед банком не лише в межах внесення чергових платежів, а й за виконання зобов`язання по поверненню коштів вцілому.

Зазначає, що банк з позовом про стягнення заборгованості до суду не звертався, і строк виконання основного зобов`язання залишається незмінний.

В судовому засіданні представник відповідача Тєплов Є.О. підтримав апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності. При цьому, посилаючись на правові висновки висловлені у Постановах ВСУ у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014, у справі № 6-933цс15 від 9.09.2015 та у справі № 6-3087цс від 23.03.2017 зазначив, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.12.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 864/П/99/2007-840, згідно умов якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 81 718,18 дол. США зі сплатою 10,7 % річних.

Відповідно до вказаного договору в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальником, 26.12.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідальність боржника і поручителя є солідарною.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме, порушенням розміру та терміну внесення чергового платежу 20.05.2014 її поруки за договором поруки від 26.12.2007 припинилась.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов`язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов`язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язання повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.

Відповідно до п.1.5 договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору, в тому числі й з п 5.3 договору, а саме з тим, що дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що сторони визначають, що цей договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов`язань.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як вбачається, п.1.4 договору № 864/П/99/2007-840 встановлено строк його дії - до 26.12.2037 року, а отже і строк дії договору поруки.

Договір поруки укладено на забезпечення виконання договору кредиту від 26 грудня 2007 року, який укладено на строк до 26.12.2037 року.

Пунктом 5.3. договору поруки передбачено дію цього договору до належного виконання позичальником чи поручителем зобов`язань за кредитним договором.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (зокрема, шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2.4 договору кредиту банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за договором кредиту в разі, коли позичальник не вніс черговий мінімальний платіж.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено з пояснень учасників справи, ПАТ КБ «Надра» з позовом про стягнення заборгованості до суду не звертався, таким чином, строк виконання основного зобов`язання не змінювався.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поручитель відповідає перед банком не лише в межах внесення чергових платежів, а й за виконання зобов`язання по поверненню коштів в цілому. Відповідно до п.1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Оскільки позовні вимоги до боржника та до поручителя не пред`являлися, колегія суддів вважає, що строк виконання зобов`язання не був змінений, порука не була припинена, так як вона відповідно договору поруки існує до повного виконання зобов`язання боржником.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване, а у задоволенні позовних вимог про припинення поруки повинно бути відмовлено.

Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовом про припинення поруки, не залучив до участі у справі боржника за кредитним договором, права якого зачіпаються, так як закон передбачає солідарну відповідальність боржника та поручителя за кредитним договором, тобто при розгляді справи було невірно визначено суб`єктний склад учасників справи, що також є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За положеннями ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 960 грн. на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» () судовий збір у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: