ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/7090/18

Номер провадження 22-ц/816/4728/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у складі судді Бичкова І.Г. від 08 серпня 2019 року, ухвалене у м. Суми Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явили до суду позов про стягнення з ОСОБА_3 шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 18 липня 2015 року близько 13 години 40 хвилин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричиненої з вини ОСОБА_3 ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_2 завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За фактом ДТП відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року по справі 592/9445/15-к ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, йому було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також було стягнуто з нього на користь фінансового управління Сумської міської ради витрати на стаціонарне лікування позивачів, як потерпілих від злочину, в умовах стаціонару в сумі 3395,92 грн. Вирішені цивільні позови потерпілих до ПрАТ «АСК «ОМЕГА» та ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2016 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_3 було змінено в частині призначення покарання. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки було звільнено з випробуванням протягом 1 (одного) року іспитового строку. В частині вирішення цивільних позовів потерпілих до ОСОБА_3 та ПрАТ «АСК «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначеною ухвалою апеляційного суду Сумської області вирок було скасовано з призначенням нового судового розгляду в Ковпаківському районному суді м. Суми в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства зі стадії пред`явлення позову. В іншій частині вирок залишено без змін.

За зверненням позивачів з позовною заявою до суду про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 22 серпня 2016 року по справі № 592/2473/16-ц їхні позовні вимоги до ПрАТ «АСК «ОМЕГА» про відшкодування збитку, заподіяного дорожньо-транспортною подією, були задоволені частково. Зокрема судом було ухвалено стягнути з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду - витрати на лікування в розмірі 16054 грн 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 802 грн 74 коп., а на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду - витрати на лікування в розмірі 5405 грн 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 270 грн 29 коп. У вказаній справі позовні вимоги щодо відшкодування їм моральної шкоди самим ОСОБА_3 вони не заявляли, оскільки до постановлення ухвали апеляційним судом за наслідками апеляційного перегляду вироку він уклав з потерпілими договір від 29 лютого 2016 року, за яким зобов`язався в добровільному порядку відшкодувати заподіяну їм моральну шкоду: ОСОБА_1 - у розмірі 50000 грн, а ОСОБА_2 у розмірі 30000 грн. Однак, після винесення ухвали апеляційним судом Сумської області від 01 березня 2016 року, якою ОСОБА_3 від призначеного йому судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки було звільнено з випробуванням, і до звернення з даним позовом умови договору по сплаті грошових коштів не виконав.

В результаті ДТП ОСОБА_1 , отримавши тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час знаходився в лікарні в нерухомому стані, через втрату частини кістки на нозі, він переніс ряд складних операційних втручань по відновленню рухомості ніг, зокрема по вживленню в ногу імпланту, який коштував 8500 грн. Це в свою чергу стало причиною виникнення у нього сильного емоційного стресу, який супроводжувався у подальшому почуттям тривоги, розгубленості, безпомічності та страху за своє здоров`я, впродовж всього періоду лікування він був відірваний від соціального життя, почувався незручно, був змушений пристосовуватись до негативних умов існування. Постійний больовий ефект спричиняє йому масу страждань та хвилювань, оскільки і дотепер він не може цілковито та без сторонньої допомоги забезпечувати свої життєві потреби. Внаслідок спричиненої відповідачем фізичної та моральної травми ОСОБА_1 назавжди втратив звичний для нього спосіб життя, через отримані травми має інвалідність другої групи, втратив свою роботу (був звільнений саме через наявність інвалідності). Заподіяну йому відповідачем моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 100000 (сто тисяч) грн, матеріальна шкода 8500 грн.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 моральну шкоду заподіяно і ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм тривалий час був вимушений лікуватись в умовах стаціонару, він втратив можливість вступу до вищого навчального закладу, хоча перед ДТП успішно здав зовнішнє незалежне оцінювання, а, відтак, він втратив звичний, запланований для себе спосіб життя. Незважаючи на те, що після ДТП вже пройшов тривалий час, через отриману травму він до теперішнього часу відчуває больовий синдром, який доставляє йому значних переживань та страждань і змушує докладати додаткових зусиль для забезпечення своїх життєвих потреб. Заподіяну діями ОСОБА_3 моральну шкоду ОСОБА_2 оцінює в розмірі 50000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000 грн, матеріальну шкоду в розмірі 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення мотивоване тим, що розмір завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла в ході лікування отриманих травм у листопаді 2018 року підтверджується належними доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача. Розмір відшкодування завданої потерпілим моральної шкоди визначений судом з урахуванням вже сплачених раніше коштів, співмірний з доведеними моральними переживаннями, перенесеним фізичним болем та порушенням звичного способу життя.

У вересні 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на судове рішення, в якій просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивачам було здійснене 26 лютого 2016 року, що підтверджується відповідними розписками. Укладений сторонами договір від 29 лютого 2016 року, відповідно до умов якого відповідач погоджувався на відшкодування на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди відповідач вважав не обов`язковим зобов`язанням. Крім того, зазначив, що суд не врахував змін у його сімейному та майновому стані.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Сапіч В.М. зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Іващенко Т.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх представника ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, йому було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також було стягнуто з нього на користь фінансового управління Сумської міської ради витрати на стаціонарне лікування позивачів, як потерпілих від злочину, в умовах стаціонару в сумі 3395,92 грн. Вирішені цивільні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення відшкодування завданої потерпілим моральної та матеріальної шкоди ПрАТ «АСК «ОМЕГА» та ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2016 року вирок відносно ОСОБА_3 було змінено в частині призначення покарання. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від призначеного за вироком покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки було звільнено з випробуванням на протязі 1 (одного) року іспитового строку. В частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» матеріальної шкоди та з ОСОБА_3 моральної шкоди та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» матеріальної шкоди та з ОСОБА_3 моральної шкоди, вирок скасовано з призначенням нового судового розгляду в Ковпаківському районному суді м. Суми в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства зі стадії пред`явлення позову.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_3 залишено без зміни.

За зверненням позивачів з позовною заявою до суду про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 22 серпня 2016 року по справі № 592/2473/16-ц їх позовні вимоги до ПрАТ «АСК «ОМЕГА» про відшкодування збитку, заподіяного дорожньо-транспортною подією, були задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду - витрати на лікування в розмірі 16054 грн 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 802 грн 74 коп., а на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду - витрати на лікування в розмірі 5405 грн 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 270 грн 29 коп.

У вказаній справі позовні вимоги щодо відшкодування їм моральної шкоди самим ОСОБА_3 потерпілі не заявляли, оскільки ще до апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції по справі №592/9445/15-к він уклав з потерпілими договір від 29 лютого 2016 року, за яким зобов`язався в добровільному порядку сплатити відшкодування заподіяної моральної шкоди: ОСОБА_1 - у розмірі 50000 грн, а ОСОБА_2 - 30000 грн.

Проте після апеляційного перегляду вироку у кримінальному провадженні та пом`якшення судом покарання ОСОБА_3 , умови договору від 29 лютого 2016 року по сплаті грошових коштів винуватець ДТП не виконав, тобто завдану моральну шкоду потерпілим добровільно не відшкодував.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 лютого 2017 року по справі №592/9445/15-к, ОСОБА_3 було звільнено від покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням іспитового строку. Ухвала набрала законної сили 14 лютого 2017 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/64514306).

Матеріалами справи підтверджується, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 поніс додаткові майнові витрати пов`язані з відновленням здоров`я після ДТП, спричиненого з вини ОСОБА_3 , а саме ним було придбано набір металоконструкцій для остеосинтезу дистального відділу стегнової кістки (комплект), витрачено 8500 грн (а.с. 70-72).

З огляду на відмову добровільного відшкодування завданої злочином моральної шкоди ОСОБА_3 на користь потерпілих, ними були заявлені вимоги про стягнення відшкодування в позовному провадженні у розмірі 100000 грн на користь ОСОБА_1 та у розмірі 50000 грн на користь ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , суд виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, а тому завдані збитки, розмір яких підтверджений належними допустимими доказами, підлягають стягненню з ОСОБА_3 , крім того визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 30000 грн та на користь ОСОБА_2 10000 грн, суд першої інстанції керувався принципами виваженості, розумності й справедливості.

За замістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана позивачам, виходив з підстав пред`явлення позову, з`ясував характер правовідносин сторін, урахувавши наявність підстав для відповідальності відповідача за завдану моральну та матеріальну шкоду, врахував сплачені раніше кошти, в тому числі і згідно укладеного договору від 29 лютого 2016 року, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 8500 грн та 30000 грн моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 10000 грн відшкодування моральної шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 02 листопада 2018 року по 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у стаціонарі КУ СМКЛ №1 з діагнозом: закритий повторний, уламковий перелом нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням, як наслідок зрощеного відкритого перелому (від 18 липня 2015 року). Післятравматична комбінована контрактура правого колінного суглобу значного ступеня. Зрощений синтезований перелом середньої третини обох кісток правої гомілки після МОС (від 18 липня 2015 року). ОСОБА_5 синдром. Функція правої нижньої кінцівки, статики та ходи значно порушена (а.с. 70).

З метою зрощення кісток за призначенням лікарів ОСОБА_1 був змушений придбати набір металоконструкцій для остеосинтезу дистального відділу стегнової кістки, який коштував позивачу 8500 грн (а.с. 72).

На підтвердження понесених матеріальних витрат ОСОБА_1 надав суду належні докази.

У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому майнову шкоду (8500 грн вартість металоконструкцій для остеосинтезу дистального відділу стегнової кістки), що встановлено вимогами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що завдана потерпілому шкода була відшкодована позивачу в повному обсязі 26 лютого 2016 року з посиланням на відповідні розписки, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції встановлено причинно-наслідковий зв`язок між завданими з вини ОСОБА_3 тяжкими тілесними та середньої тяжкості тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 та майновими збитками, які продовжує нести потерпілий для відновлення свого здоров`я, підтвердженими належними допустимими доказами.

Доказів на спростування розміру встановлених майнових втрат потерпілого на лікування відповідач суду не надав.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди з посиланням на повне відшкодування завданої моральної шкоди підтверджене розписками потерпілих та ухвалою апеляційного суду від 01 березня 2016 року спростовується матеріалами кримінального провадження, які були безпосередньо досліджені апеляційним судом.

Зокрема розписками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26 лютого 2016 року підтверджується, що вони отримали від ОСОБА_3 відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 72500 грн, при цьому сторони також подали апеляційному суду копію укладеного ними договору від 29 лютого 2016 року відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язався у строк до 01 березня 2019 року окремими щомісячними платежами сплатити відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 50000 грн та на користь ОСОБА_2 у розмірі 30000 грн (а.с. 20, 39, 41). Свої зобов`язання за даним договором відповідач частково виконував, про що є у справі відповідні докази (а.с. 42-49). Дані обставини доводами апеляційної скарги не спростовані.

Зазначене підтверджує, що повного відшкодування завданих у наслідок ДТП потерпілим збитків станом на 01 березня 2016 року фактично не відбулося, сторони лише узгодили їх розмір та порядок погашення.

З наданих позивачами медичних виписок вбачається, що наслідки ДТП для здоров`я ОСОБА_1 станом на листопад 2018 року не подолані, він продовжує нести матеріальні та моральні втрати пов`язані з відновленням здоров`я.

Наведені ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду попередньої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Посилання ОСОБА_3 на зміни у сімейному та майновому стані висновків суду по суті спору також не спростовують і не належать до підстав які надають суду право зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину, оскільки відповідно до вимог частини 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик