ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 644/649/19

провадження №22-ц/818/3424/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Сащенка І.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Завод «Електроважмаш»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, ухвалене 20 травня 2019 року о 16 годині 26 хвилин у складі судді Зябрової О.Г. (повний текст рішення виготовлений 21 травня 2019 року),

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого у березні 2019 року (а.с. 22) просив стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (надалі ДП) 4458 грн 24 коп. за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтований тим, що з 07.11.2018 по 14.01.2019 ОСОБА_1 працював на посаді вантажника на ДП. При звільненні відповідач не провів з ним повний розрахунок і заборгував 1269 грн 83 коп. Тому з ДП належить стягнути 4458 грн 24 коп. за час затримки остаточного розрахунку при звільненні на 18 робочих днів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ДП на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що ДП не заперечувало проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 6 лютого 2019 року. За цей час затримки (з 14.01.2019 по 06.02.2019) ДП добровільно розрахувалось із відповідачем, сплативши йому 3 635 грн 52 коп. за 14 робочих днів. Тому на час розгляду справи відповідач не має заборгованості перед ОСОБА_1 із заробітної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно з укладеним з позивачем договором від 07.11.2018 його заробітна плата мала складати 4458 грн 24 коп. на місяць. Фактично він отримав 2 926 грн 60 коп. При цьому суд не звернув увагу на те, що йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана порушенням його трудових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ДП, просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що суд першої інстанції всебічно розглянув матеріали справи і прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування відзиву вказує, що вказана у наданому при звільненні розрахунковому листі сума заробітної плати ОСОБА_3 складалася із 1319 грн 27 коп. фактично сплаченої заробітної плати та 930 грн 82 коп. лікарняних. Виплатити останню суму одразу підприємство не мало змоги, тому повний розрахунок із позивачем був проведений лише 6 лютого 2019 року. У зв`язку із цим ОСОБА_1 в добровільному порядку було сплачено за затримку розрахунку при звільненні 3635 грн 52 коп. (за вирахуванням податків сума склала 2926 грн 60 коп.)

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Як установлено судом і вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у ДП в період з 07.11.2018 по 14.01.2019 у заготівельно-складському цеху вантажником. 14.01.2019 позивач звільнився за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю (надалі КЗпП). Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача АЕ НОМЕР_1 (а.с. 2-3).

Згідно наданих ДП табелів обліку робочого часу ОСОБА_4 у листопаді та грудні 2018 року перебував на лікарняному (а.с. 58-59).

На день звільнення 14 січня 2019 року ОСОБА_4 було виплачено 1319 грн 27 коп. Зазначене не заперечується сторонами у справі та підтверджується копією розрахункового листа позивача (а.с. 19), платіжною відомістю ДП від 14.01.2019 (а.с. 16) та випискою з рахунка позивача (а.с. 5).

Згідно пояснень ДП різниця між сумами у розрахунковому листі, виданому позивачу при звільненні (а.с. 4), та остаточному розрахунковому листі викликана тим, що на час звільнення позивача не можливо були обрахувати відшкодування ОСОБА_4 за перебування на лікарняному.

6 лютого 2019 року ДП виплатило ОСОБА_4 930 грн 82 коп., що мали бути сплачені при звільненні за лікарняними листами (копія платіжної відомості від 06.02.2019 на а.с. 17-18).

Відповідно до вимог частини першої ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відзивах на позову заяву та апеляційну скаргу ДП не заперечувало, що остаточний розрахунок із ОСОБА_5 було проведено 6 лютого 2019 року, а не в день звільнення 14 січня 2019 року (а.с. 12-14, 88-92).

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку).

При визначенні суми компенсації за затримку розрахунку суд першої інстанції обґрунтовано погодився із розрахунком ДП (а.с. 55), оскільки згідно табелів обліку робочого часу у листопаді 2018 року ОСОБА_4 відпрацював 112 годин із тарифною ставкою 24,87 грн за годинку (а.с.59), а у грудні 2018 року 70 годин із тарифною ставкою 30,96 грн за годину (а.с. 58). При цьому при визначенні середньогоднної заробітної плати позивачем було вірно враховано розмір фактичної заробітної плати позивача за листопад та грудень 2018 року.

Таким чином, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_4 склала 32 грн 46 коп.

Суд першої інстанції вірно визначився із кількістю робочих днів та годин затримки розрахунку з позивачем. Не зважаючи на те, що у ДП з 01.09.2015 наказом № 153 від 30.06.2015 встановлений неповний робочий тиждень з понеділка по четвер включно (а.с. 39-40), у листопаді та грудні 2018 року та січні 2019 року ОСОБА_5 був установлений повний робочий тиждень (наказ ДП № 997 від 08.11.2018 на а.с. 44-46 та наказ № 1065 від 03.12.2018 на а.с. 47-49).

Таким чином, затримка у січні 2019 року склала 11 робочих днів (88 робочих годин), у лютому 2019 року 3 робочих дня (24 робочих години). Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_5 за затримку розрахунку з боку ДП склав 3635 грн 52 коп. ((88+24)*32,46) (а.с. 61).

Згідно із підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, 27 березня 2019 року ДП виплатило ОСОБА_4 зазначену суму, попередньо вирахувавши із неї 18 відсотків податку з доходів фізичних осіб та 1,5 відсотка військового збору, що склало 2926 грн 60 коп. (а.с. 28). В апеляційній скарзі позивач не заперечував отримання цієї суми (а.с. 73).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що на час ухвалення судового рішення відповідач сплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, тому підстав для задоволення позову ОСОБА_5 не має.

Матеріали справи не містять договору від 07.11.2018, у якому б ДП зобов`язалося виплачувати ОСОБА_5 середній заробіток у розмірі 4458 грн 24 коп. Тому посилання апеляційної скарги на отримання заробітної плати у меншому розмірі, ніж домовлено між сторонами, належним чином не доведені.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції в силу ст. 367 ЦПК України розглядає апеляційні скарги лише в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції. В позовні заяві та уточненій позовній заяві ОСОБА_5 не заявляв позовних вимог про стягнення з ДП моральної шкоди, тому посилання апеляційної скарги на порушення трудових прав позивача та необхідність відшкодування йому моральної шкоди судом апеляційної інстанції не враховуються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

І.С. Сащенко