Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 656/682/16-ц

провадження № 61-33544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року у складі судді Ковальчук Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2014 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 1 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 39 623,09 грн, з яких: 5 775,37 грн - заборгованість за кредитом; 28 834,72 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 650,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 863,00 грн - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 623,09 грн та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення з ОСОБА_3 кредитного договору, підписання ним договору, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 10, 60 ЦПК України 2004 року. При цьому відповідач належними і допустимими доказами довів втрату особистих документів, звернувшись до правоохоронних органів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, зазначивши також, що позивач у встановленому законом порядку не довів факт укладення саме з ОСОБА_3 , а не з іншою особою, кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів. Суд, зазначив, що навіть візуально видно, що підпис у паспорті на ім`я ОСОБА_3 , наданому при укладенні договору, і підпис ОСОБА_3 при отриманні паспорта у 2013 році, є різними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 656/682/16-ц з Іванівського районного суду Херсонської області.

У вересні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). При укладенні спірного кредитного договору сторонами виконано вимоги статей 207, 1055 ЦК України.

Суди не врахували, що кредитний договір недійсним не визнавався, зобов`язання за ним не припинені. ОСОБА_3 кредитний договір у суді не оспорювався.

Обов`язок по доведенню обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень, покладається на нього, судово-почеркознавча експертиза для з`ясування питання, чи належить підпис на кредитному договорі відповідачу проведена не була, відповідачем не доведено, що підпис на договорі здійснено не ним.

Суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати справжність підпису на документі, чи відповідність підпису в певному документі. Відповідні повноваження згідно з Законом України «Про судову експертизу» належать до відповідних експертів.

Судами попередніх інстанцій фактично звільнено відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань, припущень.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи

Як зазначав позивач, 25 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ними договір про надання банківських послуг (а. с. 5, 8 - 31).

За умовами зазначеного договору позичальнику надано кредит у розмірі 1 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На виконання умов договору 25 квітня 2014 року банком надано позичальнику кредитну картку, термін дії якої до 30 вересня 2016 року (а. с. 78).

ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого за розрахунком банку станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 39 623,09 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Судами відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не підписував спірний договір і такий висновок суд обґрунтовував тим, що паспорт особи, яка отримала кредит, відрізняється від паспорта ОСОБА_3 , а саме містить фото іншої особи, а не відповідача, що згідно з трудової книжки ні на момент укладання кредитного договору, ні у інший період відповідач не працював на вказаному в анкеті-заяві підприємстві.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що візуально не співпадає особистий підпис особи, яка пред`явила банку паспорт із зазначенням напису «Копія вірна» «підпис» з підписом ОСОБА_3 у паспорті, який було йому видано 13 серпня 2003 року.

Висновок апеляційного суду про неотримання відповідачем коштів за кредитним договором та не підписання останнім зазначеного договору є такими, що зроблені на припущеннях, оскільки відповідно до Законом України «Про судову експертизу» лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис позичальника ОСОБА_3 , який вчинений у кредитному договорі саме відповідачу у справі, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина чи підписував відповідач указаний договір.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, висновок суду про те, що ОСОБА_3 не укладав кредитний договір, який ґрунтується лише на його поясненнях про те, що він втратив паспорт, а стороння особа скористалась його паспортом і отримала кредит, - не можна вважати обґрунтованим, оскільки він не підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Такий висновок зроблено без належної оцінки інших доказів, наявних у справі, а саме: копії анкети - заяви, яка містить підпис особи, яка його укладала; копії паспорта, яка також посвідчена особою, яка укладала договір; копії картки фізичної особи - платника податків.

Крім того, апеляційним судом не надано належну правову оцінку тій обставині, що ОСОБА_3 заявив про втрату паспорта у травні 2015 року, у той час як договір укладено 25 квітня 2014 року.

Отже, підтвердження відповідачем факту втрати паспорта і виявлення такого факту після укладення кредитного договору, не може бути безспірним підтвердженням неукладення договору саме відповідачем, тому ним не доведено неправомірності цього правочину, а згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання саме відповідачем кредитного договору, може бути висновок почеркознавчої експертизи.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Зокрема, суд повинен роз`яснити сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань (презумпція правомірності правочину).

Тобто, враховуючи те, що відповідач заперечує факт підписання ним кредитного договору, суд повинен був роз`яснити останньому його право заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для вирішення питання відповідності його підпису у кредитному договорі, і тільки після отримання відповідного висновку експерта або відмови від проведення судово-почеркознавчої експертизи вирішувати питання про доведеність чи недоведенність вимог позову.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року суди у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надали належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк