Справа № 2-2170/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1374/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарях Кибукевич О.Є., Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року, ухвалене в складі судді Даниленко В.В., у справі № 2-2170/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 23 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 , яка 10 лютого 2010 року змінила ім`я « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », було укладено кредитний договір № 41/25/07-СС, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 65 000,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит в строк 23 липня 2017 року та сплатити проценти за користування кредитом, які складаються із перемінної процентної ставки в розмірі 11% річних та фіксованої процентної ставки в розмірі 1,83% річних. В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором 23 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 41/21/П21/07-НВС. Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 15 серпня 2011 року становила 73 309,32 доларів США, що еквівалентно 584 348,59 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 584 348,59 грн. та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,14 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,яким відмовити в задоволені позову ПАТ «Кредитпромбанк» в повному обсязі. Зазначає, що оскаржуване рішення вона не отримувала, про розгляд справи їй не було відомо. В період розгляду справи в 2011-2012 рр. довіреностей на представництво інтересів в суді не видавала. І лише 05 грудня 2018 року її представник дізнався про наявність оскаржуваного судового рішення. Вважає, що суд помилково вважав встановленим отримання ОСОБА_2 кредиту, пославшись на кредитний договір, оскільки належним і допустимим доказом про видачу кредитних коштів є первинний фінансовий документ - заява про видачу готівки. Також, вважає, що на момент звернення банку до суду з позовом, порука була припиненою, оскільки заборгованість по щомісячним платежам була більше 11 місяців. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, неможливо встановити з якого періоду не виконуються зобов`язання, коли і які суми були нараховані та сплачені відповідачем, яка заборгованість є поточною, яка плановою, за який період і в яких розмірах нараховано платежі по тілу кредиту, по процентам, по пені, по штрафу, та коли і які суми щомісячних платежів були сплачені. В рішенні суду не зазначено правові підстави переходу права вимоги за договором поруки від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Кредитпромбанк». Вона не повідомлялася про заміну кредитора, а тому ПАТ «Кредитпромбанк» не є належним позивачем в справі. В резолютивній частині не зазначено конкретної суми стягнення з кожного з відповідачів, а також не вказано окремо заборгованості по тілу кредиту, окремо проценти, пеню та штрафні санкції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та особисто ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «Дельта Банк» - Приходько Т.П. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», яке змінило свою організаційно-правову форму на ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №41/25/07-СС відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» надало ОСОБА_3 кредит у сумі 65 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом перемінної процентної ставки в розмірі 11% річних та фіксованої процентної ставки в розмірі 1,83% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 23 липня 2017 року, а ОСОБА_3 зобов`язалася своєчасно та у повному обсязі повертати кредит на умовах, визначених цим договором, та сплатити проценти за користування кредитом (т. 1, а.с. 133-137).

23 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №41/21/П21/07-НВС, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 41/25/07-СС від 23 липня 2007 року (т. 1, а.с. 159-161).

10 лютого 2010 року ОСОБА_3 змінила ім`я « ОСОБА_3 » на «ОСОБА_3», про що свідчить свідоцтво про зміну імені, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 10 лютого 2010 року серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 182).

ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку станом на 15 серпня 2011 року становила 73 309,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 584 348,59 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 57 919,44 доларів США, що еквівалентно 461 675,86 грн., заборгованість по процентах - 10 664,00 доларів США, що еквівалентно 85 002,74 грн., пені - 2 775,88 доларів США, що еквівалентно 22 126,54 грн., штрафу - 1 950,00 доларів США, що еквівалентно 15 543,45 грн. (т.1, а.с. 188-189).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Кредитпромбанк» та стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 584 348,59 грн. та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1441, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта банк» право вимоги за кредитним договором № 41/25/07-СС від 23 липня 2007 року, укладеним із ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року підлягає скасуванню. Судом було неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як було встановлено, ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором №41/25/07-СС від 23 липня 2007 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором №41/25/07-СС від 23 липня 2007 року.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що суд помилково вважав встановленим факт отримання ОСОБА_2 кредиту та необґрунтованість розрахунків заборгованості ПАТ «Кредитпромбанк».

Вказані посилання спростовуються наявною в матеріалах справи копією заяви про видачу готівки (т.1, а.с. 174).

При цьому, позичальник ОСОБА_2 не спростовувала того, що вона отримувала кредит на підставі вказаного кредитного договору.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконувала належним чином умови договору, визначена банком заборгованість не відповідає умовам договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні не зазначено правові підстави переходу права вимоги за договором поруки від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Кредитпромбанк», а ПАТ «Кредитпромбанк» не є належним позивачем, оскільки заміна ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Кредитпромбанк» не є заміною кредитора у зобов`язання, а є зміною організаційно-правової форми акціонерного товариства.

Зміна організаційно-правової форми кредитора АТ «Кредитпромбанк» не впливає на обсяг зобов`язань позичальника та поручителя. Тому, ПАТ «Кредитпромбанк» було належним позивачем у справі.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи та не отримувала копії оскаржуваного рішення.

Такі посилання не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині визначення сум, що підлягають стягненню із поручителя ОСОБА_1

Зазначивши про солідарне стягнення заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд не перевірив межі відповідальності поручителя ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умовами договору поруки №41/21/П21/07-НВС від 23 липня 2007 року не встановлено строк припинення поруки.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду 14 вересня 2011 року.

Кредитним договором №41/25/07-СС від 23 липня 2007 року передбачено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів мала здійснюватись шляхом сплати ОСОБА_2 щомісячних платежів у розмірі та строки, що визначені у п. 2 ч. 1 кредитного договору, а саме кожного 23 числа місяця.

Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 14-70цс19).

З наявних в матеріалах справи документів, вбачається, що з позовом до суду ПАТ «Кредитпромбанк» звернулося 14 вересня 2011 року (т.1, а.с. 32).

Відтак, із поручителя ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк», яке є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», в межах відповідальності, встановленої ч. 4 ст. 559 ЦК України, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав з 14 березня 2011 року.

Відповідно до розрахунку суду, виходячи із наданих письмових доказів, заборгованість за кредитним договором № 41/25/07-СС від 23 липня 2007 року, яка утворилася з 14 березня 2011 року становить 57 858,67 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 461 133,60 грн. та 27 811,35 грн., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 54 336,74 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 433 063,82 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3521,93 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 28 069,78 грн., пеня за прострочення сплати тіла кредиту та процентів в розмірі 12 267,90 грн., сума штрафу за ненадання банку копії договору страхування у встановленні строки в розмірі 15 543,45 грн.

Вказана заборгованість підлягає стягненню солідарно із поручителя ОСОБА_1 та позичальника ОСОБА_2

Інша частина заборгованості, яка утворилася по 13 березня 2011 року, підлягає стягненню виключно із ОСОБА_2 , як позичальника.

Відповідно до наявних у матеріалів справи документів, вказана заборгованість становить: 10 724,77 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 85 476,42 грн. та 9858,74 грн., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 3582,70 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 28 554,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7142,07 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 56 922,30 грн., пеня за прострочення сплати тіла кредиту та процентів в розмірі 9 858,64 грн.

При цьому, слід зазначити про стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Дельта банк», яке є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», пені та штрафу в гривні без визначення еквіваленту в доларах США.

В поясненнях до апеляційної скарги представник ОСОБА_1 посилався на те, що порука ОСОБА_1 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв`язку з тим, що внаслідок порушення ОСОБА_2 зобов`язань щодо внесення щомісячних платежів за договором, було змінено строк виконання зобов`язань.

Такі доводи не відповідають умовам договору.

Відповідно до п. 3.3.17. ч. 2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та сплатити проценти за користування ним, а також пені та штрафи, передбачені цим договором, у разі невиконання позичальником зобов`язань передбачених цим договором або позичальником/іпотекодавцем умов іпотечного договору.

Разом з тим, п. 3.2.4. ч. 2 кредитного договору №41/25/07-СС від 23 липня 2007 року визначено, що банк має право у разі недоотримання позичальником умов цього договору або порушення позичальником/іпотекодавцем умов іпотечного договору вимагати дострокового погашення суми виданого кредиту, сплати нарахованих процентів за користування ним, відшкодування збитків, заподіяних банку, внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором. За наявності обставин, визначених п. 3.2.4. частини 2 цього договору, термін остаточного погашення кредиту змінюється та зазначається банком у відповідній письмовій вимозі, що надсилається до позичальника.

Тобто, виходячи з положень вказаного пункту кредитного договору, вимагати дострокового погашення заборгованості, у разі порушення умов кредитного договору, є правом, а не обов`язком банку. При цьому, у разі дострокової вимоги погашення заборгованості, банк зобов`язаний надіслати позичальнику відповідну письмову вимогу із зазначенням терміну остаточного погашення боргу.

ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду доказів надсилання банком такої вимоги ОСОБА_2 , а відтак, обов`язку достроково погасити заборгованість за кредитним договором у позичальника до пред`явлення банком позову до суду не виникало.

Також в додаткових поясненнях представник ОСОБА_1 послався на неправомірність розрахунку банком пені за прострочення сплати кредиту та процентів в розмірі більшому ніж подвійна облікова ставка НБУ та навів власний розрахунок, при цьому, посилався на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», проте, апеляційний суд не може взяти до уваги такі доводи представника та розрахунок, оскільки положення вказаного Закону врегульовують відносини між суб`єктами господарювання. Даний спір виник з приводу виконання договору споживчого кредитування, тобто положення вказаного Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

В судовому засіданні, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надав суду власний розрахунок залишку суми кредиту та відсотків по кредитному договору, проте, колегія суддів не приймає до уваги даний розрахунок, оскільки зі змісту останнього вбачається, що це фактично не розрахунок заборгованості, а зведені дані щодо внесених платежів і такий розрахунок не спростовує розрахунку банку.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволених вимог, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк», яке є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», підлягає стягненню 1058,33 грн. судового збору, а з ОСОБА_1 - 761,67 грн. судового збору сплаченого банком за подання позовної заяви.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції в сумі 8000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 до заяви надала копію договору про надання правничої допомоги від 23 жовтня 2019 рок, укладеного із Адвокатським об`єднанням «Кравець і партнери», копію ордера про надання правничої допомоги адвокатом Гладким Р.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копії рахунків на оплату послуг Адвокатського об`єднання «Кравець і партнери» та копії квитанцій про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

ПАТ «Дельта банк» не подало суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачці.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ПАТ «Дельта банк», яке є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», на користь ОСОБА_1 пропорційно до вимог, в задоволенні яких було відмовлено, підлягає стягненню 1 304,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, в порядку вирішення питання про розподіл судових витрат з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк», яке є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», підлягає стягненню 1058,33 грн. судового збору, з ПАТ «Дельта банк», яке є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 542,33 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», заборгованість за кредитним договором № 41/25/07-СС від 23 липня 2007 року станом на 15 серпня 2011 року, яка утворилася за період з 14 березня 2011 року, в розмірі 57 858,67 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 461 133,60 грн. та 27 811,35 грн.,

з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 54 336,74 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 433 063,82 грн.,

заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3521,93 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 28 069,78 грн.,

пеня за прострочення сплати тіла кредиту та процентів в розмірі 12 267,90 грн.,

сума штрафу за ненадання банку копії договору страхування у встановленні строки в розмірі 15 543,45 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», заборгованість за кредитним договором № 41/25/07-СС від 23 липня 2007 року, яка утворилася за період по 13 березня 2011 року, в розмірі 10 724,77 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 85 476,42 грн. та 9858,74 грн.,

з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 3582,70 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 28 554,12 грн.,

заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7142,07 доларів США, що станом на 15 серпня 2011 року еквівалентно 56 922,30 грн.,

пеня за прострочення сплати тіла кредиту та процентів в розмірі 9 858,64 грн.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», 1058,33 грн. судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», на користь ОСОБА_1 542,33 грн. судових витрат.

Дані про учасників справи:

Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, .

ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 року, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач

Судді