ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2130/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2700/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Лобова О.А.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представника скаржника - адв. Макєєва В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" - адвоката Макєєва Віталія Миколайовича

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2019 року (повний текст складено 04 вересня 2019 року)

у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" на дії та бездіяльність державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Карпенка Романа Васильовича.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на дії та бездіяльність державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Карпенка Романа Васильовича.

З цією ухвалою не погодився скаржник, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд, в порушення вимог ч.3 ст.450 ЦПК України, не залучив до участі у справі державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, якому було передано для прийняття до провадження виконавчі провадження головного державного виконавця Карпенка Р.В., дії якого оскаржуються.

Також вказує, що місцевим судом було встановлено наявність порушеного права скаржника, проте з власних міркувань, суд вирішив їх не усувати.

У судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вислухавши пояснення представника скаржника, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у червні 2019 року ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» звернулось до місцевого суду із вказаною скаргою, в якій прохало визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Карпенка Р.В. по виконавчому провадженню №54858667, вирішити питання судових витрат (а.с.1-3).

В подальшому, як зазначено вище, ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2019 року у задоволенні даної скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд правомірно виходив із того, що вимоги скарги є необґрунтованими, оскільки з матеріалів виконавчого провадження №54858667 вбачається, що державним виконавцем вживались заходи по виявленню майна та джерел прибутку боржника, за рахунок яких можливо здійснити дії по примусовому виконанню рішення суду, а наведені у скарзі обґрунтування є загальними, без зазначення конкретних порушень прав товариства діями чи бездіяльністю державного виконавця.

Такий висновок місцевого суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.ч.1-2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За приписом ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Постановою заступника начальника Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Карпенка Р.В. від 11.10.2017 року було відкрито виконавче провадження №54858667 на виконання виконавчого листа №2/541/58/2017 від 18.05.2017 року (а.с.43, зворот), виданого Миргородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 38766,58 грн. (а.с.7).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

При цьому, частиною три даної норми визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Матеріалами справи установлено, що державним виконавцем вчинялись наступні дії, спрямовані на належне виконання судового рішення та задоволення правомірних вимог стягувача, відповідно до вимог ст.18 ЗУ вказаного Закону.

Так, з метою виконання вказаного виконавчого листа, державним виконавцем було направлено запит №8049 від 23.05.2018 року до Територіального сервісного центру №5344 та Головного управління держпродспоживслужби в Полтавській області (а.с.47).

З наданої Територіальним сервісним центром №5344 відповіді №1236 від 14.09.2018 року вбачається, що за ОСОБА_1 транспортні засоби зареєстрованими не значаться (а.с.48).

Також, державним виконавцем було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №124959736 від 23.05.2018 року, з якої вбачається, що будь-яке нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 також не значиться (а.с.49).

Відповідно до Акту заступника начальника Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Карпенка Р.В. від 14.09.2018 року, боржник (ОСОБА_1 ) за даною адресою не проживає близько двох років. Належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Батько боржника повідомив, що ОСОБА_1 виїхав за кордон на заробітки, місце його перебування невідоме (а. .82).

Згідно наданих відповідей з Пенсійного фонду України від 08.05.2019 року та Державної фіскальної служби України від 08.05.2019 року про джерела прибутків щодо особи - ОСОБА_1 - відповідна інформація відсутня, тобто доходи відсутні (а.с.50-52).

Так, з наведеного вбачається, що державним виконавцем Карпенком Р.В. належним чином вчинялись дії, спрямовані на встановлення наявного рухомого і нерухомого майна боржника, наявність його джерел прибутку (доходу), було здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_1 , який там не проживає та встановлено відсутність у вказаному житлі належного боржнику майна, на яке можна було б звернути стягнення.

Відтак, місцевим судом було правомірно відмовлено у задоволенні даної скарги, оскільки матеріалами справи не встановлено протиправної бездіяльності заступника начальника Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Карпенка Р.В. при вчиненні виконавчих дій по ВП №54858667. При цьому, наведені у скарзі доводи стягувача, є узагальнюючими та не вказують на жодне конкретне порушення вимог закону державним виконавцем, що могло б свідчити про його бездіяльність при здійсненні виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевий суд, в порушення вимог ч.3 ст.450 ЦПК України, не залучив до участі у справі державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, якому було передано для прийняття до провадження виконавчі провадження головного державного виконавця Карпенка Р.В., дії якого оскаржуються, апеляційний суд до уваги не приймає з урахуванням наступного.

Згідно ч.3 ст.450 ЦПК України якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Відтак, з аналізу даної норми закону вбачається, що, ключовим у даному твердженні є те, що залучення має сенс і місце у разі встановлення відповідного порушення та саме для його усунення і потрібно здійснити залучення особи, відповідальної за його усунення. При цьому, оскільки у даному випадку, будь-яких порушень вимог закону в діях державного виконавця встановлено не було, то і підстав для застосування положень ч.3 ст.450 ЦПК України не вбачається.

Твердження апелянта про те, що місцевим судом було встановлено наявність порушеного права скаржника, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вказане посилання не відповідає змісту оскаржуваної ухвали суду, так як відповідного висновку в ній не було. Так, апелянт в скарзі вдається до невірної оцінки та аналізу тексту ухвали суду, що не відповідає її дійсному змісту.

Інші доводи апеляційної також не спростовують висновків суду, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не беруться.

Колегія суддів вважає, що за наведених вище обставин оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" - адвоката Макєєва Віталія Миколайовича, - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.А. Лобов