Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3688/18
Провадження №: 2/332/1482/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Яцуна О.С., за участю секретаря Коваль В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. строком до 10.10.2014 року зі сплатою процентів у розмірі 2% за кожен день користування кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 15.10.2018 року має заборгованість у розмірі 44628,00 грн., яку позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1762,00 грн. та комісію банку в розмірі 17,62 грн.

15.08.2019 року через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Зубенка О.А., подана зустрічна позовна заява про захист прав споживачів, у якій просить суд визнати недійсним пункт 6.2 кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 27.09.2014 між сторонами укладено кредитний договір № 46, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти від відповідача в розмірі 1500,00 грн. на споживчі цілі (п.1.3.) з терміном повернення - 10.10.2014 року. Відповідно до п.3.1. договору ОСОБА_1 зобов`язана також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2% за кожен день користування. Згідно з п.6.2 кредитного договору за прострочення виконання зобов`язання позичальник сплачує пеню у розмірі 2% від суми, вказаної у п. 1.2. (1500 грн.). Тобто неустойка складає 720% або 732% (у високосному році) на рік. Оскільки вказана умова договору є обов`язковою для укладання кредитного договору, позивач була поставлена у вкрай невигідні умови, але вимушена була погодитись, оскільки знаходилася під впливом тяжких для неї обставин. Зокрема, терміново були потрібні кошти на придбання ліків. Крім того, пункт 6.2. встановлює обов`язки споживача сплатити неустойку, тоді як надання послуги з відстрочення повернення кредиту обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункт 2.3 договору). Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 27.09.2014 року, що укладений між сторонами, відповідач (фінансова установа) надав кредит саме на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, відповідач надавши позивачу споживчий кредит, зобов`язаний був при укладенні цього договору дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що пункт 6.2. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 2% за кожен день прострочення виконання зобов`язання за споживчим кредитом, що становить 730% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника - ОСОБА_1 , як споживача послуг фінансової установи, оскільки дана умова договору встановлює жорсткі обов`язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором.

15.08.2019 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Зубенко О.А., надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позов подано з перевищенням строку позовної давності. Крім того зазначає, що розмір неустойки, визначений сторонами у кредитному договорі, суперечить принципу добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити ТОВ «Служба миттєвого кредитування» у задоволенні позову в повному обсязі.

02.09.2019 року від представника ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - Страшко О.С., надійшов відзив на зустрічний позов, у якому зазначено, що розмір пені у позовній заяві було визначено, виходячи з положень п.6.2. кредитного договору за період 14.11.2014 - 15.10.2018 із розрахунку 1432 днів прострочення. Крім того, згідно п. 9.2. кредитного договору встановлено строк договірної позовної давності 10 років. Крім того, відповідно до п.9.7 кредитного договору ОСОБА_1 підтвердила, що перед укладенням цього договору її було письмово повідомлено про умови кредитування відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також підтвердила, що інформація, зазначена у ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана позичальнику у повному обсязі. Також зазначають, що на день укладання договору розмір отриманого позивачем кредиту не перевищував однієї мінімальної заробітної плати (1218 грн.), таким чином Закон України «Про споживче кредитування» не поширюється на укладений договір, а оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», то й він не може бути застосований до вказаних правовідносин, оскільки буде суперечити вимогам ст.3 Закону України «Про споживче кредитування». Додатково зазначили, що позивач при укладанні договору одержала усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послуги, що забезпечило їй можливість свідомого і компетентного вибору. Інформація була надана позивачу до замовлення нею послуги, що підтверджується її підписом під умовами договору. Позивач добровільно та свідомо скористалася власним правом щодо вільного вибору послуги.

Від представника позивача за первісним позовом ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - Страшко О.С., в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Зубенка О.А., до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності ОСОБА_1 Позов ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не визнають з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 1500,00 грн. строком до 10.10.2014 року зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних або 732 відсотків річних, якщо на період користування кредитом випадає високосний рік) (а.с.5-6).

Відповідно до п.3.3 кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., а також сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 420,00 грн., що разом складає 1920,00 грн. у строк до 10.10.2014 року. З п.5.1.1 кредитного договору вбачається, що відповідач зобов`язалася вчасно здійснити платіж щодо погашення кредиту та процентів, нарахованих на кредит.

Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору, даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту надання кредитодавцем позичальнику кредиту і діє до повернення позичальником наданого йому кредиту і повного погашення ним процентів за кредитом.

За порушення строків повернення кредиту позичальник зобов`язана сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (п.6.2 договору).

Суд приходить до висновку, що оспорюваний пункт кредитного договору є несправедливим, оскільки він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, та до спірних правовідносин необхідно застосувати ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Посилання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного пункту договору у зв`язку з тим, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов і ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, погодила розмір неустойки, є необґрунтованими, оскільки свобода договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору, а також право суду зменшити розмір неустойки не звільняє кредитодавця від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог актів цивільного законодавства, в тому числі, з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що пункт 6.2 кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року необхідно визнати недійсним, оскільки він є несправедливим та встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог за первісним позовом суд зазначає наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором № 46 від 27.09.2014 року належним чином не виконала, у зв`язку із чим, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 станом на 15.10.2018 року має заборгованість перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за вищевказаним договором у розмірі 44628,00 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 1200,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 48,00 грн., заборгованість за пенею - 43380,00 грн.(а.с.10-35).

Позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 43380,00 грн. задоволенню не підлягають, з урахуванням того, що судом визнано недійсним пункт 6.2 кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року.

Щодо посилання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зубенка О.А., на пропуск позивачем строку позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, у п.9.2 кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року сторони домовились про договірну позовну давність 10 років, а із позовом до суду ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося у жовтні 2018 року, тобто в межах позовної давності, встановленої сторонами у договорі.

З урахуванням того, що сторонами у кредитному договорі позовну давність збільшено до 10 років, у суду відсутні підстави для застосування до вимог про стягнення заборгованості як загальної, так і спеціальної позовної давності, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 1248,00 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 1200,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 48,00 грн.

Щодо вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» про стягнення з відповідача комісії банку в розмірі 17,62 грн., які були сплачені при проведені платежу зі сплати судового збору, суд виходить з наступного. Заявлена до стягнення сума комісії за послуги банку 17,62 грн. не є ані судовими витратами відповідно до положень ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, оскільки не пов`язана із розглядом справи, ані збитками, оскільки такі витрати не мають обов`язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт її наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Отже, позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в частині стягнення на їх користь 17,62 грн., які були сплачені банку в якості комісії при проведені платежу зі сплати судового збору, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Служба миттєвого кредитування» витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 49,27 грн.

Також, підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд.39а, оф.25, ) заборгованість за кредитним договором № 46 від 27.09.2014 року у розмірі 1248,00 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 1200,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 48,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд.39а, оф.25, ) судовий збір у розмірі 49,27 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» в задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по пені за кредитним договором № 46 від 27.09.2014 року в сумі 43380,00 грн. та комісії банку у розмірі 17,62 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про захист прав споживачів - задовольнити.

Визнати недійсним п. 6.2 кредитного договору № 46 від 27.09.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд.39а, оф.25, ) та ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд.39а, оф.25, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: О.С. Яцун