Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 367/6495/15-ц

провадження № 61-19169св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Даніель»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Даніель» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2016 року в складі судді Оладько С. І. та рішення Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Сержанюка А. С., Суханової Є. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Даніель» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Даніель» заборгованість в сумі 6 697 825,69 грн за кредитним договором від 12 вересня 2008 року № Т-31/6-КЗН, укладеним між ПАТ КБ «Даніель» та ОСОБА_1 з яких: сума кредиту - 49 966,22 дол. США, що еквівалентно 1 065 133,16 грн за курсом НБУ на 30 серпня 2015 року, сума нарахованих та не сплачених відсотків - 32 654,74 дол. США, що еквівалентно 696 103,24 грн за курсом НБУ на 30 серпня 2015 року, сума неустойки - 4 936 589,29 грн. Судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до кредитного договору від 12 вересня 2008 року № Т-31/6-КЗН, укладеного між ПАТ КБ «Даніель» та ОСОБА_1 , позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 11 вересня 2023 року. Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язана щомісячно сплачувати за користування кредитом 16,99 % річних, одноразово сплатити комісію за управління кредитом у розмірі 1,5 %, а також неустойку (пеню, штраф) у розмірах та у випадках, передбачених цим договором. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Даніель» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 вересня 2008 року № 31/6-04, за яким, ОСОБА_2 поручався в повному обсязі відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № Т-31/6-КЗН. Позичальник не виконав зобов`язання по своєчасній сплаті платежів по кредиту, сплаті процентів за користування коштами за кредитним договором, у зв`язку з чим у позичальника виникла заборгованість перед банком - подія невиконання зобов`язань (пункт 6.1.1 кредитного договору).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Даніель» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «Даніель» заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2008 року № Т-31/6-КЗН в сумі 2 761 236,40 грн, із яких сума кредиту - 49 966,22 дол. США, що еквівалентно 1 065 133,16 грн, сума відсотків - 32 654,74 дол. США, що еквівалентно 696 103,24 грн та неустойка - 1 000 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по 1 827,00 грн із кожного.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідачі порушили умови кредитного договору № Т-31/6-КЗН від 12 вересня 2008 року та договору поруки, мають заборгованість по сплаті суми кредиту та відсотків за користування кредитом.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Даніель» заборгованості за кредитним договором скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким вимоги ПАТ КБ «Даніель» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Даніель» заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2008 року № Т-31/6-КЗН в сумі 2 761 236,40 грн, із яких сума кредиту 49 966,22 дол. США, що еквівалентно 1 065 133,16 грн, сума відсотків 32 654,74 дол. США, що еквівалентно 696 103,24 грн та неустойки 1 000 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Даніель» судовий збір в розмірі 3 854,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором повинно було бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання, який настав 16 березня 2010 року, тому позовні вимоги відносно поручителя задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 367/6495/15-ц і витребувано її з Ірпінського міського суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2017 року касаційну скаргу нового кредитора ОСОБА_7 визнано неподаною й повернуто скаржнику.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

10 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом проігноровано факт, що на момент винесення рішення, позивач не мав права вимоги за кредитним договором.

Судом першої та апеляційної інстанцій проігноровано факт дострокового розірвання банком кредитного договору з позичальником.

У касаційній скарзі зазначається, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором № Т-31/6-КЗН від 12 вересня 2008 року настав 15 березня 2010 року, а п`ятирічний строк позовної давності за даним кредитним договором сплив 15 березня 2015 року.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що відповідно до кредитного договору № Т-31/6-КЗН від 12 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_1 ), позивачем було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 11 вересня 2023 року.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щомісячно сплачувати за користування кредитом 16,99 % річних, одноразово сплатити комісію за управління кредитом у розмірі 1,5 %, а також неустойку (пеню, штраф) у розмірах та у випадках, передбачених цим договором.

Також було встановлено, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 31/6-04 від 12 вересня 2008 року, за яким ОСОБА_2 поручався в повному обсязі відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № Т-31/6-КЗН.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення якого-небудь із зобов`язань по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку за кожен випадок пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 7.3 кредитного договору у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених пунктами 3.2.7-3.2.9 цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 5 % від суми отриманого кредиту.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить: 6 697 825,69 грн, з яких: сума кредиту - 49 966,22 дол. США, що еквівалентно 1 065 133,16 грн за курсом НБУ на 30 серпня 2015 року; сума нарахованих та не сплачених відсотків - 32 654,74 дол. США, що еквівалентно 696 103,24 грн за курсом НБУ на 30 серпня 2015 року. Наведені обставини справи стверджуються розрахунком заборгованості.

В пункті 6.2 кредитного договору вказано, якщо виникла і триває подія невиконання зобов`язання зазначена у пункті 6.1 договору, у банку виникає право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обов`язковим до повернення, банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані відсотки за користування кредитом, комісія, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню.

У випадку порушення позичальником визначеного в повідомленні строку оплати, банк набуває право достроково стягнути заборгованість з позичальника, або звернути стягнення за рахунок предмета застави (іпотеки), або звернути стягнення з поручителя.

На підставі порушення зобов`язань за кредитним договором в частині погашення простроченої заборгованості за кредитом, прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 травня 2009 року по 31 січня 2010 року банком було направлено позичальнику лист № 1-4-279 від 05 лютого 2010 року, який ним було отримано 13 лютого 2010 року з вимогою дострокового погашення кредиту в повному обсязі.

Керуючись положеннями іпотечного договору, кредитного договору, 13 березня 2010 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису, який було вчинено 24 березня 2010 року, зареєстровано в реєстрі за № 1185, відповідно до якого, пропонувалось звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,1474 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1

24 березня 2015 року позивач направив ОСОБА_1 , та 07 липня 2015 року - ОСОБА_2 , вимоги, в яких просив сплатити заборгованість за кредитним договором, але відповідачі заборгованість не погасили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 550 ЦК України передбачено право кредитора на неустойку, яке виникає незалежно від наявності у нього збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У відповідності до частин першої, третьої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на наведене, звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого написупо кредитному договору від 12 вересня 2008 року, строк платежу за якими настав 15 березня 2010року, банк скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 15 березня 2010 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, що не були враховані судами під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18.

Також судом апеляційної інстанції не було враховано, що 08 липня 2016 року був укладений договір про відступлення права вимоги № 16/06/-16-1-К, за яким ОСОБА_10 став новим кредитором у спірних правовідносинах. За таких обставин перевірці підлягають доводи ОСОБА_1 про те, що на момент розгляду справи апеляційним судом у позивача було відсутнє право вимоги за кредитним договором.

З`ясування цього питання стосується встановлення фактичних обставин справим, що не належить до процесуальних повноважень Верховного Суду як суду права, а не факту.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська