Справа №701/1178/19
Номер провадження2/701/429/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представників за дорученням: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління держгеокадастру у Черкаській області, Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай).

На підставу своїх вимог спирається на те, що ОСОБА_1 в 1958 році вступила в члени колгоспу імені Ватутіна села Мала Маньківка та села Тимошівка Маньківського району Черкаської області та до 1 жовтня 1990 року працювала на даному підприємстві на різних посадах, які її доручалися правлінням колгоспу. В 1963 році колгосп імені Ватутіна було реорганізовано та перейменовано в колгосп «Зоря», а в 1972 році він отримав назву колгосп імені Дзержинського. Відповідно до рішення №53 від 9 березня 1993 року колгосп імені Дзержинського було перейменовано в КСГП «Колос», а в процесі реорганізації 18 лютого 2000 року КСГП «Колос» було реорганізовано в ТОВ «Колос».

Позивач зазначає, що за дорученням правління колгоспу вона працювала на різних посадах в колгоспі, так з 01.02.1983 року по 01.10.1990 року її було призначено на посаду технічного працівника Маломаньківського сільського клубу, разом з тим позивач стверджує, що вона перебувала членом колгоспу, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника.

За станом здоров`я позивач не могла виконувати обов`язки технічного працівника та 01.10.1990 року звільнилася з даної посади. На момент звільнення з посади технічного працівника Маломаньківського сільського клубу вона досягла пенсійного віку так як виховувала дочку ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я з дитинства потребувала сторонньої допомоги. Разом з тим позивач не виходила з членів колгоспу імені Дзержинського та мала право на пенсію, як член колгоспу. Однак у зв`язку з важким матеріальним станом позивач змушена була продовжити роботу в якості поштарки, з 1986 року вона роботу поштарки суміщала з роботою в колгоспі, за вказівкою правління колгоспу, так як правлінню колгоспу було необхідно щоб хтось виконував дані обов`язки. 1 вересня 1997 року позивач звільнилася з даної посади у зв`язку з виходом на пенсію по старості. Про те, що її треба було вийти на пенсію як члену колгоспу вона не знала і її про це ніхто не повідомив.

Також позивч зазначає, що середній розмір земельної частки (паю) по Харківській сільській раді становить 3,11 га.

Разом з тим позивач 32 роки була членом колгоспу імені Дзержинського і при звільненні з членів колгоспу мала право на пенсію. Тому при складені списків на розпаювання земель колгоспу імені Дзержинського її не включили до списку на розпаювання помилково, а позивач на той час важко хворіла та не мала можливості виправити вказану помилку. На даний час вона інвалід 2-ї групи загального захворювання з ураженням опорно рухового апарату. Захворювання, як стверджує позивач, отримала під час праці, перебуваючи членом колгоспу імені Дзержинського села Ватутіна села Мала Маньківка Маньківського району Черкаської області так як з дитинства весь час пропрацювала у даному колгоспі.

Позивач зазначає, що крім того, що в неї є всі законні підстави на задоволення її позову, та просить звернути суд увагу на той факт, що позивач та її дочка за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та постійного лікування, вона все своє життя та здоров`я віддала даному колгоспу і на рівні з іншими пенсіонерами, членами колгоспу імені Дзержинського має право на його розпаювання, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Представники позивача: ОСОБА_4 . та ОСОБА_5. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Головного управління держгеокадастру у Черкаській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 в 1958 році вступила в члени колгоспу імені Ватутіна села Мала Маньківка та села Тимошівка Маньківського району Черкаської області та до 1 жовтня 1990 року працювала на даному підприємстві на різних посадах,що підтверджується копією трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 (а.с.7).

Згідно довідки Харківської сільської ради №347 від 11.08.2016 р. вбачається, щор в 1963 році колгосп імені Ватутіна було реорганізовано та перейменовано в колгосп «Зоря», а в 1972 році він отримав назву колгосп імені Дзержинського. Відповідно до рішення №53 від 9 березня 1993 року колгосп імені Дзержинського було перейменовано в КСГП «Колос», а в процесі реорганізації 18 лютого 2000 року КСГП «Колос» було реорганізовано в ТОВ «Колос». (а.с.6).

Позивач зазначає, що за дорученням правління колгоспу працювала на різних посадах в колгоспі, так з 01.02.1983 року по 01.10.1990 року її було призначено на посаду технічного працівника Маломаньківського сільського клубу.

Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги заначила, що за станом здоров`я вона не могла виконувати обов`язки технічного працівника та 01.10.1990 року звільнилася з даної посади. На момент звільнення з посади технічного працівника Маломаньківського сільського клубу вона досягла пенсійного віку так як виховувала дочку ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я з дитинства потребувала сторонньої допомоги. Разом з тим позивачвважає,що вона не виходила з членів колгоспу імені Дзержинського та мала право на пенсію, як член колгоспу. Однак у зв`язку з важким матеріальним станом позивач змушена була продовжити роботу в якості почтальона, з 1986 року вона роботу почтальона суміщала з роботою в колгоспі, за вказівкою правління колгоспу, так як правлінню колгоспу було необхідно щоб хтось виконував дані обов`язки. 1 вересня 1997 року позивач звільнилася з даної посади у зв`язку з виходом на пенсію по старості.

Позивач також вважає, що при складені списків на розпаювання земель колгоспу імені Дзержинського її не включили до списку на розпаювання помилково, а тому вона вважає, що має право на земельну частку (пай).

Суд вирішуючи даний спір керується наступним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), до них зокрема належать колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.п.1 п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Пунктом 2 вищезазначеного указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишилися членами цього підприємства і були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта.

Відповідно до довідки Харківської сільської ради від 15.10.2019 р. №391/02-37 вбачається, що державний акт на право колективної власності на землю КСГП "Колос" було отримано 10.03.1995 р. (державний акт ЧР ІІ-2).

Як вбачається з матеріалів справи, на час видачі державного акту на право колективної власності на землюКСГП "Колос" у 1995 році, позивачка не була членом даного колгоспу, оскільки була звільнена з клогоспу ім. Дзержинського (правонаступником якого є КСГП «Колос»), що підтверджується записом в трудовій книжці колгоспника, а саме, що позивачка 01.10.1990 р. звільнена.(а.с.7).

Крім того суд звертає увагу, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_4 видана на ім"я ОСОБА_1 (а.с.7).

Крім того із трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 вбачається, що остання з 06.08.1986 р по 01.09.1997 р. працювала листоношею відділення зв"язку і була звільнена 01.09.1997 р. в зв"язку з виходом на пенсію за віком (а.с.8-9), що підтверджує факт того, що позивач пішла на пенсію за віком з посади листоноші відділення зв"язку М-Маньківка, а не як член колгоспу.

Згідно довідки Харківської сільської ради №365 від 22.10.2018 р. вбачається, що позивач при розпаюванні землі колгоспу ім.Джержинського не була включена в списки на розпаювання, тобто її не було внесено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) зазначеного колгоспу (а.с.5).

Крім того із матеріалів справи вбачається, що позивачка як працівник соціальної сфери отримала у власність земельну ділянку розміром 0,4661 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с.68-69) та земельну ділянку розміром 1,2779 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 (а.с.70-71). Даний факт сторонами не заперечувався.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не було включено до списку осіб, які мали право на отримання земельної частки (пай) колгоспу ім. Дзержинського ( правонаступник КСГП "Колос") у 1995 році, сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку позивачка не отримувала, тому позов про визнання за нею права на земельну частку (пай) є безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 95, 175,177 263, 265 ЦПК України, ст. 328 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п. 1, 2 Указу Президента України від 08.08.1995, № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представників за дорученням: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління держгеокадастру у Черкаській області, Харківської сільської ради Маньківського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 22.10.2019 р.

Суддя І.Д.Калієвський