"05" листопада 2019 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2019р. Справа 642/7985/14 Провадження №2/642/1011/19

Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієв В.М.;

Секретаря Пшенічної Т.М.;

За відсутності позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач на підставі вимог ст.1050 ЦК України заявляє вимоги до відповідача, а саме:

Стягнути з ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_1 виданий Солоницівським ВМ Дергачівського РВ УМВСУ в Харківській області 21.02.2005, ІПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Диканським РВ УМВСУ в Полтавський області 20.08.1998, ІПП НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_5 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 25.03.1998, ІПП НОМЕР_6 , на р/р № НОМЕР_7 , відкритий в філії ПАТ "КБ "Надра" Харківське регіональне управління, МФО - 380764, ЄДРПОУ - 20025456 суму заборгованості за кредитним договором № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від16.06.2008 року урозмірі627681.70 грн.

В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивач вказав, «21» квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" укладений філією ВАТ КБ "Надра" Харківське регіональне управління) та ОСОБА_1 , кредитний договір № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008 року.

Відповідно до предмету Договору (п. 1.1 ) Банк надав Відповідачу кредитні кошти у сумі 34438,00 дол. США на строк до 07.04.2031 року включно зі сплатою за користування кредитом у розмірі 15,49 % відсотків річних. Ціль кредитування - купівля нерухомого майна.

Свої зобов`язання за Договором позивач виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що підтверджується заявою на видачу готівки № 265.

Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав і не виконує по теперішній час. Так, відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2. Договору, Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків шляхом сплати щомісячно необхідного платежу у розмірі 124.78 дол США.

Відповідно до пункту 5.2. Договору у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 5.3. Договору у разі порушення Позичальником вимог п 4.3. Договору Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% відсотків дід суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. Договору за кожен випадок.

У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за Договором за Відповідачем станом на 14.07.2014 р. існує заборгованість за кредитним договором № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від 16.06.2008року складається із:

-заборгованості за кредитом у розмірі 491888.44 грн.

-заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 113784.51грн.;

-заборгованості за пенею по кредиту у розмірі 13221.30 грн.

-заборгованість за штрафом по кредиту у розмірі 8787.46 грн.

Відповідно до укладеного Договору Поруки № 6/1/27/2008/840-П/01 ОСОБА_5 , договору поруки № 1 від 04 вересня 2012 ОСОБА_2 , зобов`язався відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитною Договору № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від 16.06.2008року.

Згідно з п. 1.2. Договору: Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому Договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника і Поручителя разом, так і від кожного окремо.

Відповідно до п. 1.4. Договору Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

На підставі ст.509 ЦК України зобов`язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник - ОСОБА_1 ) зобов`язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - Банка) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України: Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.. Припиняються зобов`язання виконанням, проведеним належним чином.

Непогашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком по договору № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від 16.06.2008року свідчить про грубе порушення ст.525 ЦК України, яка встановлює неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань, що у відповідності до ст. 3 ЦПК України дає право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.

З 2008 року Банк здійснює фінансову діяльність як акціонерне товариство публічного типу. У зв`язку з приведенням статуту у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» була проведена державна реєстрація статуту в новій редакції, внаслідок чого найменування ВАТ КБ "Надра" змінено, на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ КБ «Надра».

Відповідач, в наданому відзиві вказав: Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку із неналежним виконанням прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором за № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008 року укладеного між Позивачем та Відповідачем, утворилася заборгованість перед позивачем станои на 16.06.2014р. у розмірі 627681 грн. 70 коп., з яких: 491888,44 грн. - сума заборгованості за кредитом; 113784,51 грн. - сума заборгованості за відсотками; 13221,30 грн. - пеня; 8787,46 грн. - штраф.

Позовні вимоги, являються незаконними, безпідставними та необгрунтованими, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі, з наступних підстав:

По-перше, позивач у своїй позовній заяві навмисно приховує той факт, що 04.09.2012 року сторони (позивач та відповідач) уклали Договір про внесення змін та доповнень №1, Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008, якими внесли зміни до основного кредитного договору та закріпили умови реструктуризації кредитної заборгованості Позичальника.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди №2 від 04.09.2012 р. , сторони за цією Додатковою угодою дійшли домовленості про прощення нарахованої неустойки (штрафів та пені) у розмірі 2338,32 (дві тисячі триста тридцять вісім доларів США 32 центив.

По-друге, відповідач належним чином виконувала та виконує умови Кредитного договору № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008 після внесення змін Договором про внесення змін та доповнень №1 від 04.09.2019 р., що підтверджується банківськими квитанціями за період 2012-2014 роки.

По-третє, розрахунок заборгованості наданий позивачем станом на 16.06.2014 рік всупереч вимогам закону не містить даних про вже сплачеш суми заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Крім того із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи вбачається, що протягом 2008-2012 рр. вона сплачувала лише відсотки за кредитним договором, а не тіло кредиту, що повністю не відповідає дійсності.

По-четверде, щодо стягнення пені, слід зазначити, як вказано у наданому позивачем розрахунку, останній платіж за кредитним договором нібито було внесено відповідачем 30.11.2012 року. У подальшому, починаючи з грудня 2012 року будь-яке погашення кредиту не здійснювалося. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 31.12.2012 року. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду у вересні 2014 року, тобто після спливу 1 року 9 місяців.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.І ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченоюособою.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у cправієпідставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, строк позовної давності щодо позовних вимогпро стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту за договором кредиту сплинув відповідно до вимогвимог ст.258 ЦК України і тому стягнення пені є незаконним.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволені грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин,позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження розміру заборгованості відповідача по кредитним зобов`язанням.

Судом в межах завалених позовних вимог, на підставі наданих доказів, встановлені наступні факти та обставини:

«21» квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008 року.

Відповідно до предмету Договору (п. 1.1 ) Банк надав Відповідачу кредитні кошти у сумі 34438,00 дол. США на строк до 07.04.2031 року включно зі сплатою за користування кредитом у розмірі 15,49 % відсотків річних. Ціль кредитування - купівля нерухомого майна.

Свої зобов`язання за Договором позивач виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що підтверджується заявою на видачу готівки № 265.

Відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2. Договору, Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків шляхом сплати щомісячно необхідного платежу у розмірі 124.78 дол. США.

Відповідно до пункту 5.2. Договору у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 5.3. Договору у разі порушення Позичальником вимог п 4.3. Договору Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% відсотків дід суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. Договору за кожен випадок.

Позивач стверджує, що відповідач невиконав умови кредитного договору т.я. станом на 14.07.2014 р. існує заборгованість за кредитним договором яка складається із:

- заборгованості за кредитом у розмірі 491888.44 грн.; заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 113784.51грн.; заборгованості за пенею по кредиту у розмірі 13221.30 грн.; заборгованість за штрафом по кредиту у розмірі 8787.46 грн. В обґрунтування правової позиції позивач наводить розрахунок заборгованості.

Відповідно до укладеного Договору Поруки № 6/1/27/2008/840-П/01 ОСОБА_5 , договору поруки № 1 від 04 вересня 2012 ОСОБА_2 , зобов`язався відповідати перед Позивачем за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитною Договору № 6/1/27/2008/840-ЖР/02 від 16.06.2008року.

Згідно з п. 1.2. Договору: Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому Договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від Позичальника і Поручителя разом, так і від кожного окремо.

Відповідно до п. 1.4. Договору Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Крім того, 04.09.2012 року сторони (позивач та відповідач) уклали Договір про внесення змін та доповнень №1, Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008, якими внесли зміни до основного кредитного договору та закріпили умови реструктуризації кредитної заборгованості Позичальника.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди №2 від 04.09.2012 р. , сторони за цією Додатковою угодою дійшли домовленості про прощення нарахованої неустойки (штрафів та пені) у розмірі 2338,32 (дві тисячі триста тридцять вісім доларів США 32 центів.

Відповідач належним чином виконувала та виконує умови Кредитного договору № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008 після внесення змін Договором про внесення змін та доповнень №1 від 04.09.2019 р., що підтверджується банківськими квитанціями за період 2012-2014 роки.

Розрахунок заборгованості наданий позивачем станом на16.06.2014 рік всупереч вимогам закону не містить даних про вже сплачеш суми заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Крім того із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи вбачається, що протягом 2008-2012 рр. вона сплачувала лише відсотки за кредитним договором, а не тіло кредиту, що повністю не відповідає дійсності.

У наданому позивачем розрахунку, останній платіж за кредитним договором було внесено відповідачем 30.11.2012 року. У подальшому, починаючи з грудня 2012 року будь-яке погашення кредиту не здійснювалося. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 31.12.2012 року.

Дослідив та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи суд вважає:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як встановлено судом та не спростовано позивачем, 04.09.2012 року сторони уклали Договір про внесення змін та доповнень №1, Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008, якими внесли зміни до основного кредитного договору та закріпили умови реструктуризації кредитної заборгованості Позичальника.

П.1 Додаткової угоди №2 від 04.09.2012 р., сторони дійшли домовленості про прощення нарахованої неустойки (штрафів та пені) у розмірі 2338,32 доларів США.

Враховуючи надані копії квитанції відповідачкою, які свідчать про належним чином виконувала та виконує умови Кредитного договору № 6/1//27/2008/840-ЖР/02 від 21.04.2008 після внесення змін Договором про внесення змін та доповнень №1 від 04.09.2019 р.,за період 2012-2014 роки.

У наданому позивачем розрахунку, останній платіж за кредитним договором було внесено відповідачем 30.11.2012 року. У подальшому, починаючи з грудня 2012 року будь-яке погашення кредиту не здійснювалося. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 31.12.2012 року.

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду у вересні 2014 року, тобто після спливу 1 року 9 місяців.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно вимог ст.257 ЦК України.Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено ч.І ст.261 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у cправі єпідставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, строк позовної давності щодо позовних вимогпро стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту за договором кредиту сплинув відповідно до вимог вимог ст.258 ЦК України і тому стягнення пені є незаконним.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження розміру заборгованості відповідача по кредитним зобов`язанням.

Отже, сукупність досліджених доказів, щодо заборгованості відповідача перед позивачем в межах виконання умов договору, які свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог, що є підставою у відмові в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором кредиту, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв