Справа № 752/254/17
Провадження № 4-с/752/24/19
У Х В А Л А

Іменем України

23.04.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.,

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця», на постанови державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2012 р. у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гречухом О.Я.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 29.11.2016 р. про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А.; визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що 22.12.2016 р. отримав у поштовому відділенні постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуци Т.В. від 07.12.2016 р. про відкриття виконавчого провадження № 53061990, що підтверджується конвертом із супровідним листом старшого державного виконавця Маріуци Т.В. та зворотним повідомленням про вручення мені листа. Із вказаної вище постанови від 07.12.2016 р. про відкриття виконавчого провадження № 53061990 йому стало відомо про існування виконавчого провадження № 29940603 від 21.11.2011 р., яке здійснювалося державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Заявник зазначає, що про існування зазначеного провадження йому не було відомо, оскільки з 31.03.2011 р. його було затримано у кримінальному провадженні та він утримувався під вартою в Київському СІЗО до 15.04.2013 р.

Однак, у вказаному виконавчому провадженні були прийняті постанови, якими порушено його права як боржника.

В ході виконавчого провадження старший державний виконавець Гречуха О.Я. виніс постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 2663424,44 гривні в зв`язку з невиконанням в добровільному порядку рішення суду, про накладення арешту на майно від 29.11.2016 р., а також про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.11.2016 р.

Заявник зазначає на неправомірність винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки жодних виконавчих дій на момент її винесення не проводилось.

Представником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подані письмові заперечення з приводу поданої скарги, відповідно до яких представник суб`єкта оскарження просить відмовити у задоволенні скарги, оскільки дії державного виконавця та прийняті ним рішення відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження», а заявником був пропущений строк на звернення до суду зі скаргою.

10.08.2017 р. Голосіївським районним судом м.Києва була постановлена ухвала, відповідно до якої скарга ОСОБА_1 задоволена.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 07.11.2017 р. ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 10.08.2017 р. скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд.

В ході судового розгляду заявник та його представник підтримали подану скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки утримувався в умовах Слідчого ізолятора, державним виконавцем не вчинялось на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору жодних виконавчих дій, а отже постанова від 15.05.2012 р. є неправомірною. Також представник заявника посилався на неправомірність винесеної постанови про накладення арешту від 29.11.2016 р., що встановлено постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.04.2017 р., оскільки строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору був пропущений. Заявник та його представник звернули увагу суду, що ними не був пропущений строк для подання скарги на рішення державного виконавця, оскільки про наявність постанов заявник дізнався 22.12.2016 р., отримавши відповідну постанову від 30.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначаючи на те, що боржник мав можливість ознайомитись з постановами на відповідному сайті виконавчих проваджень Міністерства юстиції України, крім того, його представник ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження та був обізнаний про наявність постанови про стягнення виконавчого збору..

Представник ПАТ «Банк Столиця» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Судом встановлено, шо 21.11.2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Маєвською Д.В. відкрито виконавче провадження ВП № 29940603 щодо виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Столиця» кредитної заборгованості в сумі 26 634 244,44 грн.

Будь-які письмові докази на підтвердження фактичного направлення та отримання боржником у виконавчому провадженні постанови державного виконавця про відкриття ВП № 29940603 матеріали виконавчого провадження не містять.

15.05.2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 663 424,44 грн.

Доказів про отримання зазначеної постанови ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження не містять.

Посилання представника суб`єкта оскарження на те, що 05.11.2013 р. представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, а отже ОСОБА_1 було відомо про наявність постанови від 15.05.2012 р. не можуть бути прийняті судом, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять беззаперечних доказів того, що на момент ознайомлення представника така постанова була в матеріалах виконавчого провадження, зважаючи на те, що в Автоматизовані системі виконавчих проваджень відомості про таке виконавче провадження були відсутні.

Також суд враховує, що в період з 31.03.2011 р. ОСОБА_1 утримувався під вартою в Київському СІЗО до 15.04.2013 р., а отже особисто не отримував оскаржувану постанову.

Копія постанови від 15.05.2012 р. про стягнення виконавчого збору була надіслана ОСОБА_1 30.11.2016 р., що встановлено постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.04.2017 р.

09.08.2012 року державним виконавцем Гречухом О.Я. описано майно боржника та 14.09.2012 р. винесена постанова про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

29.11.2016 р. головним держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень виконавчої служби України Гречухом О.Я. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

30.11.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошнером І.М. виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла станом на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового

провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових

осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у

цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та

інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в

межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими

нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону

підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень були: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3 ) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як встановлено судом матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення боржнику у спосіб, передбачений Законом, постанови про відкриття виконавчого провадження.

Умовою стягнення з боржника виконавчого збору є невиконання ним рішення в добровільному порядку у визначений строк.

За відсутності доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконати рішення суду в добровільному порядку, а отже умови для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у державного виконавця були відсутні.

Крім того, на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не вчинялись дії щодо примусового виконання рішення суду та фактично виконання рішення суду не відбувалось.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент прийняття рішення про повернення виконавчого документа) виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Як встановлено судом Постановою Правління Національного банку України від 30.01.2012 № 30 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк Столиця» з 31.01.2012р. було відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк Столиця».

Підстави ж повернення виконавчого документа стягувачу визначені ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, у разі відкликання банківської ліцензії Банку, державний виконавець зобов`язаний закінчити виконавче провадження, а не повернути виконавчий документ стягувачу.

Отже, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови від 29.11.2016 р. про арешт майна боржника, а також від 30.11.2016 р. по повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ст.451 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про обґрунтованість скаргу ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця», на постанови державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору від 15.05.2012 р. у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гречухом О.Я.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 29.11.2016 р. про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністрества юстиції України Кошкером І.А.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 30.11.2016 р. про поверненян виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 29940603, яка винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністрерства юстиції України Кошкером І.А.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя