Справа № 495/5588/19
№ провадження 2/495/2234/2019
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 жовтня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/5588/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоцаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Новоцаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, просить суд: визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 .

Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - спадкодавець ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді:

- житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,25 га, наданої для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд .

Вказує, що після смерті ОСОБА_2 він є єдиним спадкоємцем, на ім`я якого за життя померлою було складено заповіт, згідно якого остання усе належне їй майно заповідала ОСОБА_1

Маючи намір прийняти спадщину після бабусі звернувся до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, проте у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Він проживав разом з бабусею, особисто доглядав померлу по день смерті, вів з нею спільне господарство та провів її поховання, фактично прийнявши спадщину.

Однак, за час свого життя померла не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, з проханням розглядати справу за відсутності представника Новоцаричанської сільської ради, заперечень проти позову не має.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

З матеріалів справи вбачається, що за життя 28.04.1998 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений замісником сільського голови Новоцаричанської сільської ради народних депутатів Маргаринт Н.О., згідно якого спадкодавець все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось заповідала ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 , та свідоцтвом про народження його батька ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача ОСОБА_3 син померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер ще 07.03.2005 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Згідно довідки № 148 від 14.05.2018 року, виданої Новоцаричанською сільською радою, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі господарської книги №1, особовий рахунок № НОМЕР_5 .За будинком закріплена земельна ділянка площею 0,43 га, яка знаходиться в користуванні. Цільове призначення земельної ділянки: 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд; 0,18 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно довідки № 147 від 14.05.2018 року, виданої Новоцаричанською сільською радою, на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований внук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При зверненні позивача до Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , листом завідувача Білгород-Дністровської МДНК О.В. Саданова № 796/02-14 від 15.05.2019 було повідомлено про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на успадковане майно.

Оскільки ОСОБА_2 померла у 1998 році, то на момент відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року (надалі -ЦК України 1963р.), тож до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Жодних доказів фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном ОСОБА_2 позивачем не надано.

Проте, діючим на момент відкриття спадщини законодавством було чітко визначено процедуру фактичного прийняття спадщини.

Окрім того, варто зауважити, що згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

За змістом зазначених нормативних актів, діючих на той час виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Суд ставиться критично до наданої в обґрунтування належності ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку та земельної ділянки довідки № 148 від 14.05.2018 року, адже лише посилання на номер запису у по господарській книзі не може свідчити про приналежність права власності на спірний будинок АДРЕСА_1 за спадкодавцю, без наданого витягу з по господарської книги та наявності інших доказів, зокрема ухвалених органами місцевого самоврядування рішень про оформлення права власності громадян на будинки, технічного паспорту на будівлю, документів про відведення в установленому порядку земельної ділянки під забудову тощо. Більш того, у вказаній довідці сільської ради чітко зазначено, що земельна ділянка знаходилась в користуванні ОСОБА_2 , тобто права власності у встановленому порядку вона не набула.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази приналежності спадкодавці майна, яке бажає спадкувати позивач.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог законодавства, що врегульовує спірні фактичні правовідносини, слід дійти висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Новоцаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524-529, 534 ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новоцаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , ІПН: НОМЕР_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Новоцаричанська сільська рада Білгород - Дністровського району Одеської області, що знаходиться за адресою: с. Нова Царичанка, Білгород - Дністровського району Одеської області по вул. Молодіжна, 36.

Суддя: