Постанова

Іменем України

22 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/13837/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Юрія Петровича

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Цукурова В.П.

від 06 серпня 2019 року

у справі №357/13713/18 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Юрія Петровича

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Ю.П. (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», Банк) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив солідарно стягнути з позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 35 747,87 доларів США.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав до суду апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, не встановив обставин наявності чи відсутності порушеного права позивача.

Зазначив, що позивачем не подавалося клопотань про визнання причину пропуску строку звернення до суду поважною. Однак, на думку скаржника, судом безпідставно не надано оцінки поясненням представника позивача щодо поважних причин неподання позову в межах строку позовної давності внаслідок чого безпідставно задоволено клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Судом не взято до уваги, що Банк тривалий час здійснював захист свого порушеного права у іншій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки та тривалий розгляд цієї справи став причиною пропуску строку позовної давності у даній справі.

Вважав, що є безпідставним посилання суду на правовий висновок Верховного Суду України, висловлений в постанові від 07.06.2017 по справі №6-298цс17.

Крім того, зазначив, що суд в порушення норм процесуального права безпідставно відхилив клопотання представника позивача про долучення до справи додаткових доказів, зокрема заяви від 19.11.2013, поданої ОСОБА_2 та заяви від 15.12.2015.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2019 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти апеляційної скарги, подала відзив, в якому посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 267 ЦК України та дійшов правильного висновку про відмову в задволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцїі - без змін.

Інші відповідачі своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник позивача - Холодова Л.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.09.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №16-07-Ип/40 (далі - кредитний договір), за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасвое користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в розмірі 23 900,00 доларів США з процентною ставкою 14,5% річних, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти до 05.06.2012.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 06.09.2007 укладено чотири договори поруки.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороннязміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав позичальнику грошові кошти, що підтверджується заявою на отримання кредиту від 06.09.2007 та заявою на видачу готівки №18 від 06.09.2007 на суму 23 900,00 доларів США.

В свою чергу ОСОБА_2 . належним чином не виконувала умови кредитного договору.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 15.08.2018 становить 35 747,87 доларів США, з яких: 17 976,46 доларів США - прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 17 771,41 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках; 3 351 210,32 грн - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, яка прирівнюється до суми боргу та становить 981 597,97 грн.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що на погашення кредиту, отриманого в розмірі 23 900,00 доларів США, ОСОБА_2 внесено 5 923,00 доларів США, а на погашення відсотків - 11 725,84 доларв США, що становить загальну суму 17 648,84 доларів США (т. 1, а.с. 20-22).

Як правильно встановлено судом заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

З наведеного слідує, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором кредиту, що призвело до порушення прав позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення строків позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати право в примусовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача відбулося після закінчення строку дії кредитного договору (05.06.2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, а саме 14 січня 2015 року ОСОБА_2 на погашення кредиту внесла грошові кошти в сумі 77 доларів США.

Таким чином, перебіг строку позовної давності для Банку розпочався заново з 15.01.2015.

Проте, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 20.11.2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву вказувала на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв`язку з чим і просила відмовити в задоволенні позову.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги, що Банк тривалий час здійснював захист свого порушеного права у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чог опропустив строк позовної давності для позову про стягнення заборгованості.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, судом зазначено обставини звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також про обставини тривалого розгляду такої справи та в кінцевому результаті прийняття 03.04.2019 Верховним Судом постанови про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав невірно обраного позивачем способу захисту.

Судом правильно зазначено в рішенні, що твердження позивача про те, що перебіг строку позовної давності почався заново, а саме з 03.04.2019, тобто з дня прийняття Верховним Судом постанови про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, не заслуговують на увагу суду, оскільки не грунтуються на законі.

Судом також правильно зазначено, що подання Банком позову про звернення стягнення на предмет іпотеки 28.08.2015 свідчить про переривання строку позовної давності, однак з позовом про стягнення заборгованості Банк звернувся 20.11.2018, тобто з пропуском строку позовної давності (минуло більше трьох років).

Крім того, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не позбавлений був права захищати своє порушене право у різні способи, тобто звернутися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої правомірно не взято до уваги посилання позивача, які викладені в запереченнях на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, в яких ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» посилався на те, що перебіг позовної давності почався з дня прийняття Верховним Судом остаточної постанови у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення представника позивача щодо поважних причин пропуску строку позовної давності не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Дійсно, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач вказує на те, що суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки поясненням представника позивача щодо причин неподання раніше позову про стягнення заборгованості. В той же час скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що представником позивача не подавалося клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

Отже, якщо позивач не звертався до суду із заявою із зазначенням поважних причин пропуску строку позовної давності, то відповідно судом і ненаведено в мотивувальній частині не прийняття таких доводів позивача до уваги.

Таким чином, судом правомірно не застосовано положення ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Більш того, представник позивача Холодова Л . А. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила, що Банк не звертався до суду із заявою із зазначенням поважних причин пропуску строку позовної давності, оскільки вважав, що строк не пропущено. Також, пояснила, що заява відповідача про застосування строку позовної давності не являється безумовною підставою для її застосування.

Доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно відхилено клопотання позивача про долучення додаткових доказів, а саме заяви ОСОБА_2 від 19.11.2013 та зспільної заяви ОСОБА_2 з поручителями від 15.12.2015, подання яких, на думку позивача, свідчить про переривання строку позовної давності, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки питання щодо долучення доказів судом вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Крім того, заява від 19.11.2013 ОСОБА_2 про можливість реструктуризації боргу та заява від 15.12.2018, в якій позичальником та поручителями також ставилося питання про можливість рекструктуризації боргу за кредитним договором, не свідчать про пеереривання строку позовної давності, оскільки за відсутності внесення коштів не можна вважати, що боржник визнав борг.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Юрія Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай