Провадження № 22-ц/812/1728/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 472/885/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С. ,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 1 серпня 2019 року суддею Кучерявенком С.С. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 8 серпня 2019 року),

У С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що за договором про надання банківських послуг від 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту розміром 10 000 грн. на картковий рахунок, але вчасно кредитні кошти не повертає. Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору та виникнення станом на 15 травня 2019 року кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 21 446, 01 грн., з яких 7 763, 24 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4 711, 09 грн. простроченої частки кредиту, 7 374, 25 грн. пені за прострочення зобов`язання, 100 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., та штрафи 500 грн. фіксована частина та 997, 43 грн. процентна складова.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт отримання кредитних коштів, але посилався на неможливість вчасного повернення кредиту в такому розмірі.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 1 серпня 2019 року позов задоволено частково. Зі ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 7 763, 24 грн. заборгованості за тілом кредиту та 695, 38 грн. судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування, а саме розмір процентів та обсяг відповідальності за порушення кредитних зобов`язань (розмір неустойки). При цьому надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов, а наданий суду цей відомчий документ, який неодноразово змінювався, не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив змінити рішення суду першої інстанції та додатково стягнути 4 771, 09 грн. простроченого тіла кредиту. Апелянт посилався на те, що суд без зазначення підстав стягнув лише частину тіла кредиту та відмовив у стягненні процентів.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.89, 90, 91). Справу розглянуто у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 10, 81).

В заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, що знаходяться в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг. Позичальник з договором ознайомився, згоден з його умовами та зобов`язується їх виконувати.

При цьому анкета-заява не містить будь-яких відомостей про розмір кредиту (кредитної лінії), процентної ставки, а також не зазначено про види відповідальності (штрафи, пеня) за порушення умов кредитування.

Позивач надав суду і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Власноручного підпису позичальника ці витяги не містять.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також що саме така редакція цих актів, що постійно змінювалась, діяла на час укладення кредитної угоди.

Роздруківка із сайту позивача, як доказ, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Факт вручення або ознайомлення з Тарифами та Умовами ОСОБА_1 заперечував.

Тому такий доказ не може вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова ВСУ від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з січня 2018 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами. Розмір кредитного ліміту змінювався (а.с.8-9). З лютого 2018 року по квітень 2019 року відповідач вносив платежі різних розмірів (від 5,00 грн.) без дотримання строків.

Проценти за користування кредитними коштами та неустойка (пеня) за порушення умов кредитування нараховувались відповідачеві відповідно до наданих суду тарифів.

Станом на 15 квітня 2019 року банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за кредитом в розмірі 21 446,01 грн., в тому числі 7 763,24 грн. тіло кредиту, 4 711,09 грн. прострочене тіло кредиту, 7 474,25 грн. пені та 1497,45 грн. штрафів (а.с.9 зворот).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам та принципам цивільного судочинства верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.

Виходячи з того, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зазначені норми цивільного законодавства, наведено їх зміст, викладені висновки щодо їх застосування до відносин банку з ОСОБА_1 та є посилання на висновки з цього питання вищого судового органу, апеляційний суд не вбачає необхідності їх повторювати.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Більш того, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Разом з тим, дійшовши висновку, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає тіло кредиту, та спираючись на розрахунок позивача, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що його розмір за цим розрахунком визначається двома складовими поточною 7 763,24 грн. (рядок 5 розрахунку) та простроченою частиною 4 711,09 грн. (рядок 6 розрахунку), що загалом складає 12 474,33 грн.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не оспорював розрахунок неповернутої частини тіла кредиту, який надав банк. Висновки суду, які ґрунтуються на цьому розрахунку, він не оскаржував.

Діючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як то передбачено частиною 1 статті 367 ЦПК, апеляційний суд не дає оцінку правильності здійснених нарахувань.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення, який має бути збільшено з 7 763,24 грн. до 12 474,33 грн.

Доводи апелянта щодо безпідставної відмови у стягненні процентів, як окремої складової вимог банку, суперечать змісту його позову (а.с. 5-7), який таких вимог не містить.

Згідно з пунктом 13 статті 141 ЦПК зміні підлягає і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно до задоволених вимог (1 117,34 грн.).

За таким правилом підлягають розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом (1 670, 68 грн.).

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 1 серпня 2019 року змінити в частині розміру стягнення, збільшивши стягнення зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитної заборгованості з 7 763,24 грн. до 12 434, 33 грн., судових витрат витрат - з 695, 38 грн. до 1 117,34 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 670, 68 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 24 жовтня 2019 року.