Справа № 466/7784/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/287/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю:представника ПАТ «Дельта Банк» - Шубака М.І.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_1 про тлумачення змісту кредитного договору, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року публічне акціонерне товариство (далі-АТ) «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом (а.с.3-6 т.1), в якому просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як із солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року в розмірі 51207,82 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 05.11.2010 року є еквівалентним 408215 грн. 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 46933,14 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 4274,68 доларів США, заборгованість по пені - 2154 грн. 62 коп.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 31.07.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком (далі-АКІБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 (позичальником) був укладений кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит для купівлі квартири в розмірі 47650 доларів США під 13,5% річних за користування кредитними коштами, який позичальник повинен був повернути до 27.07.2029 року, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 575 доларів США.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою квартири на підставі договору іпотеки від 31.07.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , та порукою ОСОБА_1 на підставі укладеного з нею договору поруки від 31.07.2008 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів, 18.08.2010 року банк надіслав відповідачам письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, однак, така вимога ними не була виконана в добровільному порядку.

У грудні 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 (а.с.44-45 т.1), в якому просив суд ухвалити рішення про тлумачення змісту кредитного договору №0 від 31.07.2008 року про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), визначивши, на яку сторону в цьому зобов`язанні покладено валютні ризики.

Ухвалою судового засідання від 06 червня 2013 року (а.с.216 т.1) замінено позивача АТ «УкрСибанк» його правонаступником - ПАТ «Дельта Банку», у зв'язку з відступленням первісним кредитором новому кредитору прав вимоги за вказаним кредитним договором.

Під час розгляду справи ПАТ «Дельта Банк» збільшив розмір позовних вимог за рахунок збільшення періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.105, 217 т.2) і остаточно просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року станом на 23.07.2015 року у розмірі 2021875 грн. 51 коп.

У січні 2014 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» та АТ «УкрСиббанк, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., за реєстровими №№2949, 2950 (а.с.76-78 т.2).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 24 березня 2014 року (а.с.88 т.2) зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Свої вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що названий вище договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами в порушення вимог ч.1 ст.203 ЦК України не відповідає актам цивільного законодавства, оскільки зі змісту договору не вбачається, що між сторонами договору досягнуто згоди з усіх його істотних умов, зокрема, ціни договору в цілому та ціни за відступлення майнових прав за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року.

Крім того, вважає, що договір є фіктивним, оскільки в порушення вимог ч.5 ст.203 ЦК України він не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених в частині відступлення від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» майнових прав за кредитним договором та договором поруки, так як банк не надав суду Додатку №1 до акту приймання-передачі прав вимоги, в якому деталізовані всі кредитні договори, що, на переконання позивача, свідчить про відсутність такого додатку.

У березні 2014 року ОСОБА_1 подала до суду заяву (а.с.21 т.4), якою доповнила підстави свого зустрічного позову, покликаючись на те, що перший заступник голови Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» В.Масюра не мав повноважень підписувати від імені ПАТ «Дельта Банк» вказаний вище договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року.

Також, у січні 2017 року ОСОБА_4 , як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору №0 від 31.07.2008 року (а.с.235-236 т.3), який ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2017 року об`єднано в одне провадження з первісним та зустрічними позовами (а.с.251 т.3).

Як на підставу недійсності кредитного договору посилався на те, що, по-перше, ОСОБА_5 , як особа, яка нібито поставила підпис на вказаному договорі від імені Банку, в порушення вимог ч.2 ст.203 ЦК України, не мала всього обсягу цивільної дієздатності на вчинення такої дії, що підтверджується фактичною відсутністю оригіналу довіреності від 21.02.2008 року, на яку міститься посилання у кредитному договорі, а по-друге, в порушення вимог ч.3 ст.203 ЦК України, відсутнє фактичне волевиявлення Банку на укладення вказаного договору, оскільки кредитний договір від імені Банку не є підписаним власноручно ОСОБА_5 , а підписаний невідомою особою.

Зазначає, що 21.02.2016 року він ( ОСОБА_4 ) досягнув повноліття, а тому самостійно оспорює укладений з його батьком кредитний договір, оскільки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку банку передано квартиру, яка є його постійним місцем проживання, а тому у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором будуть порушені його права та законні інтереси.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2018 року позов АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року в розмірі 2021875 грн. 51 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 1820 грн., - по 910 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 в особі свого представника - ОСОБА_6, в частині вирішення первісного позову та її зустрічного позову, просить в цій частині рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити, а її зустрічний позов - задовольнити.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не дав належної правової оцінки доказам, дослідженим у судовому засіданні, та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначає, що 18.08.2010 року АКІБ «УкрСиббанк» скерував ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимогу від 17.08.2010 року про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, яка адресатами отримана не була, а тому, відповідно до п.12.1 розділу 12 кредитного договору термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41-й календарний день з дати направлення такої вимоги, тобто 28.09.2010 року, відтак, з цієї дати право кредитодавця нараховувати проценти за кредитним договором припинилося. Звертає увагу на застосування в цій частині вирішення спору правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 04 квітня 2018 року (справа №310/11534/13).

Крім того, зазначає, що належним та допустимим доказом на підтвердження розміру існуючої заборгованості може бути лише виписка по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на позичальника ОСОБА_3 для зарахування платежів по кредитному договору, однак, такої виписки банк суду не надав, а тому вимоги позивача за первісним позовом апелянт вважає недоведеними.

Також апелянт вказує на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального права в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, яке полягає у не застосуванні судом норм матеріального закону, на які позивач посилалась як на правову підставу для визнання цього договору недійсним.

Крім того, наголошує, що представником ПАТ «Дельта Банк» не надано суду першої інстанції Додатку №1 до акту приймання-передачі прав вимоги, в якому деталізовані всі кредитні договори, що, на переконання апелянта, свідчить про відсутність такого додатку та недійсність договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами у зв`язку з його фіктивністю.

Також зазначає, що первісний кредитор, пред`являючи вимогу до позичальника про повернення кредитних коштів, не надав суду оригіналу первинного документу для підтвердження факту отримання кредитних коштів позичальником, а копія заяви від 31.07.2008 року №69 на видачу готівки, яка є в матеріалах справи, не є належним чином засвідченою.

Крім того, апелянт вважає висновки суду в частині встановлених обставин справи необгрунтованими, оскільки суд взяв до уваги докази, які не можна визнати належними та допустимими.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім представника ПАТ «Дельта Банк» та представника ОСОБА_1 не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (кредитодавцем), правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» (а.с.33-35, 76 т.1), та ОСОБА_3 (позичальником) був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі-кредитний договір) (а.с.16-21 т.1, а.с.24-43 т.3), за умовами якого банк надав позичальнику кредит для купівлі квартири в розмірі 47650 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами, який позичальник повинен був повернути до 27.07.2029 року, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 575 доларів США.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 31.07.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (а.с.24-26 т.1), а також порукою ОСОБА_1 на підставі договору поруки від 31.07.2008 року, укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.22-23 т.1, а.с.44-45 т.3).

Факт отримання відповідачем ОСОБА_3 кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки №69 від 31.07.2008 року (а.с.27 т.1), а тому доводи апелянта про недоведеність факту отримання позичальником ОСОБА_3 кредитних коштів є безпідставними, окрім того, позичальником вносились платежі на виконання зобов`язань за кредитним договором і позичальник визнавав заборгованість за кредитним договором, що підтверджується його заявою від 07.03.2012 року (а.с.3 т.2, а.с.92 т.3), в якій він просив ПАТ «Дельта Банк», як правонаступника первісного кредитора, конвертувати залишок заборгованості з доллара США на гривню.

За умовами кредитного договору (п.8.3), банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користивуння кредитними коштами, зокрема, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

В такому випадку, згідно з п.12.1 кредитного договору, Банк направляє на адресу позичальника повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, яку позичальник повинен виконати протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги), і у разі невиконання цієї вимоги банку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги), при цьому, у випадку неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку, чи у разі неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Зазначене у п.12.1 договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана в п.13.2 цього договору (п.12.2 договору).

З матеріалів справи встановлено, що 18.08.2010 року АКІБ «УкрСиббанк» з дотриманням зазначених вище положень кредитного договору надіслав позичальнику ОСОБА_3 письмову вимогу від 17.08.2010 року (вих.№137-010/3459) про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, яка ним отримана не була (а.с.28-30 т.1), а тому, відповідно до п.12.1 кредитного договору термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати направлення такої вимоги, тобто 28.09.2010 року.

Таку ж вимогу було направлено й поручителю ОСОБА_1 (а.с.28-30 т.1).

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, починаючи з 28.09.2010 року банк не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому вимога позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості по процентам та пені за період з 28.09.2010 року по 23.07.2015 року не може бути задоволена, відтак, доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

Що ж стосується доводів апелянта в частині правовідносин, які виникли на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» (первісним кредитором - продавцем) та ПАТ «Дельта Банк» (новим кредитором - покупцем), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., то підстав для висновку про відсутність факту набуття ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за вказаними вище кредитним договором та договором поруки, - немає з огляду на наступне.

Згідно з п.2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, права вимоги за кредитами («всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами, а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення») переходять від продавця до покупця, та, з урахуванням інших зобов`язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов`язання продавця передати права вимоги за кредитним договором є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

З матеріалів справи встановлено, що такий акт приймання-передачі прав вимоги був підписаний сторонами договору 19.12.2011 року (а.с.246 т.2).

У п.3 цього Акту сторони підтвердили, що продавець передав (відступив) права вимоги за кредитами покупцю (зазначені в Додатку І до Договору та деталізовані в Додатку І до цього Акту).

На вимогу суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» надав належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, оригінали нотаріально посвідченої виписки з цього договору та Додатку №1 до нього, в якому міститься уся необхідна інформація по кредитному договору від 31.07.2008 року та про боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.13-35 т.2, а.с.46-), а тому, за наявності перелічених вище документів, а саме: договору від 08.12.2011 року, Додатку №1 до нього та акту приймання-передачі прав вимог від 19.12.2011 року, - підстав для висновку про те, що не відбулось відступлення права вимоги за цим кредитним договором від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», немає, оскільки відповідно до вимог п.2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року моментом переходу права вимоги є підписання між сторонами договору акта приймання-передачі прав вимоги, а отже, доводи апелянта щодо необхідності надання ще й Додатку І до цього Акту, є безпідставними, оскільки факт переходу права вимоги за кредитним договором від 31.07.2008 року підтверджується Додатком №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, оригінал нотаріально посвідченого витягу з якого є в матеріалах справи (а.с.35 т.2).

Безпідставними є й доводи апелянта щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, оскільки ОСОБА_1 не була стороною цього договору і ті обставини, на які вона посилається як на підставу для визнання договору недійсним, не свідчить про порушення її прав та/або законних інтересів внаслідок укладення цього договору, а доводи про те, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, спростовуються викладеними вище висновками апеляційного суду щодо переходу прав вимоги за кредитним договором.

Правильним є висновок суду першої інстанції в цій частині вирішення спору про те, що внаслідок відступлення прав вимоги за договором від 08.12.2011 року відбулась заміна сторони кредитора кредитного договору №0 від 31.07.2008 року, однак, це не змінює умови кредитного договору, за яким відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є боржниками.

В іншій частині вирішення спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 та позовом третьої особи ОСОБА_4 апелянт рішення суду першої інстанції не оскаржує, а тому правових підстав для його перегляду апеляційним судом в цій частині немає.

Отже, з урахуванням наведених вище мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню лише в частині задоволення первісного позову з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» - лише в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 50673,67 доларів США та 1653 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 46933,14 доларів США, заборгованість за процентами, нарахованими станом на 28.09.2010 року, - 3740,53 доларів США та заборгованість по пені, нарахованій станом на 28.09.2010 року, - 1653 грн. 29 коп.

Інші вимоги банку, як вже зазначалось вище, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта щодо припинення поруки ОСОБА_1 . є також безпідставними, оскільки позов до поручителя поданий в межах шестимісячного строку, перебіг якого необхідно обраховувати з 28.09.2010 року, і відповідно до ст.543 ЦК України та договору поруки від 31.07.2008 року - відповідач ОСОБА_1 є солідарним з позичальником ОСОБА_3 боржником.

Безпідставними є й доводи апелянта про не підтвердження належними доказами вказаного розміру заборгованості, оскільки в матеріалах справи є розрахунок заборгованості (а.с.7-15 т.1) та виписка по кредитному договору (а.с.84-91 т.3), що підтверджує розмір стягуваної заборгованості, а інших доказів, які б спростовували наявність цієї заборгованості, відповідачами надано не було.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовів та позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову ПАТ «Дельта Банк» (20%), з відповідачів у рівних частинах підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 364 грн., - по 182 грн. з кожного, а з ПАТ «Дельта Банк» у користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2040 грн.

Враховуючи те, що згідно з наказом голови Львівського апеляційного суду від 11.09.2019 року суддя-доповідач Бойко С.М. з 6 жовтня по 11 жовтня 2019 року перебувала у відрядженні в м.Києві, тому повний текст постанови складений 18.10.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2018 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ) заборгованість за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року у розмірі 50673 доларів США 67 центів та 1653 гривень 29 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 46933 доларів США 14 центів, заборгованість за процентами - 3740 доларів США 53 центів та пеня - 1653 гривень 29 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ) судові витрати в розмірі 364 гривень, - по 182 гривні з кожного.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2040 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.