Справа № 449/230/18 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/1775/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 449/230/18

Провадження № 22-ц/811/1775/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретар Бадівська О.О.

за участю : представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року у складі судді Борняк Р.О.

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на частку в квартирі, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_4 , паспорт серія НОМЕР_1 від 11.11.1997 року, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 від 23.01.2002 року, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на частку у квартирі відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено та не надано належної оцінки доказам наданим сторонами та не взято до уваги пояснення позивача ОСОБА_4 , її представників, пояснення відповідача ОСОБА_5 .

З пояснень позивача ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_5 , з документів, що містяться в матеріалах справи вбачається , що ОСОБА_4 з 1998 року по теперішній час працювала і працює в Італії в працедавця ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 надала суду пояснення, що кошти з-за кордону на її рахунок надсилались італійцем ОСОБА_6 , однак не надала жодних пояснень чому ці кошти були надіслані на її рахунок і хто їх заробляв.

Вважає, що висновки суду, що кошти ОСОБА_4 могли надаватись як матеріальна підтримка чи подарунок сім`ї сина ОСОБА_5 не відповідають дійсним обставинам.

Зазначає, що з дати купівлі вказаної квартири усіма членами сім`ї визнавалось право ОСОБА_4 на частку в спірній квартирі.

Просить рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 була приватизована квартира АДРЕСА_2 , частка кожного становила по 1/4, що стверджується виданим Перемишлянською міською радою свідоцтвом про право власності на квартиру від 30.04.2001р.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.05.2002р., вищезазначену квартиру сторони, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , який діяв від свого імені та імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , а також від імені ОСОБА_4 на підставі доручення, посвідченого секретарем Ушковицької сільської ради Твердь О.В. від 25.04.2002р., продали ОСОБА_10 за 3200грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.04.2002р., ОСОБА_5 було придбано у ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 , заг. пл. 212 кв .м., за 63000 грн., що було еквівалентно 11886 дол. США.

Відповідно до п.4 договору покупець зобов`язався здійснити оплату частинами, а право власності у покупця виникає з моменту повного розрахунку, відповідно до п.6 договору і такий розрахунок проведений до 01.11.2002р., що стверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_11 від 05.11.2002р. Реєстраційне посвідчення на квартиру видане Золочівським МБТІ 11.12.2002р. на реєстровим №731.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не скористалася наданим їй правом та не надала суду доказів на спростування тверджень відповідача про те, що вищезазначена квартира, яка була зареєстрована за ОСОБА_5 , придбана не за спільні кошти подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17.11.2016р., яке постановою Верховного Суду від 17.01.2018р. залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 ідеальній частці квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційним судом під час розгляду даної справи було встановлено, що відразу після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири сторони спору відчужили квартиру АДРЕСА_2, 3/4 частини якої належала їх сім`ї, в т.ч. з яких 1/4 частина квартири належала неповнолітній дитині сторін ОСОБА_8 . Суд прийшов до висновку, що сторони відчужили єдине житло сім`ї з метою покращення житлових умов. А тому, враховуючи, що на банківському рахунку позивачки ОСОБА_2 на час укладення договору купівлі - продажу спірної квартири знаходилось 11000 дол. США, що було достатнім для придбання спірної квартири та договором купівлі - продажу передбачено розтермінування оплати вартості квартири до 09.07.2002р., колегія суддів прийшла до висновку, що матеріалами справи доведено, що така придбана за кошти сторін, які перебували в шлюбі з 1996р., а тому є спільним майном подружжя та підлягає поділу. Крім того, вартість відчуженої сторонами двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу квартири становить 3200 грн., що на думку колегії суддів, є значно заниженою в порівнянні з ринковими цінами на такий вид житла.

Також було встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово приїжджаючи в Україну після придбання квартири не ставила питання про визнання її покупцем за даним договором, а також про повернення подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_2 наданих для придбання квартири коштів, що свідчить про те, що зазначені кошти могли надаватися нею як матеріальна підтримка чи подарунок сім`ї сина ОСОБА_5 . Крім того, з позовом про переведення права покупця спірної квартири ОСОБА_4 , звернулася лише після пред`явлення ОСОБА_2 позову про поділ майна подружжя, за минуванням 12 років з часу укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.

За результатами розгляду вказаної справи колегія суддів Апеляційного суду Львівської області прийшла до висновку, що квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_5 у власність на підставі чинного договору купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2002 року, укладеного під час перебування ОСОБА_5 в шлюбі з ОСОБА_2 , і що така квартира не є особистою власністю ОСОБА_5 в контексті норм статті 24 КпШС України. З вказаним висновком погодився Верховний Суд в постанові № 61-216 св 18 від 17 січня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта, що кошти на придбання квартири належали їй, оскільки перераховувалися її роботодавцем з Італії на рахунок позивачки ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами та дана обставина була досліджена при постановленні рішення Апеляційним судом 17.11.2016 року.

Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

ОСОБА_4 не заперечує, що всі правочини в період з 1998р. по 2003р. були вчинені за її згодою, однак без її участі та підпису та їй було відомо, що квартира АДРЕСА_1 оформлена на її сина ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження вимог, ОСОБА_4 була обізнана про укладення вказаного договору з моменту його укладання проте жодних вимог щодо визнання її стороною договору не ставила.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - Львівський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення. Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.10.2019 року.

Головуючий

Судді