ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Херсон

справа: 663/2256/17

провадження: 22-ц/819/950/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

секретар Давиденко І.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою

адвоката Сіхарулідзе Дмитра Геннадійовича, поданою в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Скадовського районного суду Херсонської області 11 березня 2019 року у складі головуючого судді Клімченка М.І., повний текст рішення складено 18 березня 2019 року,

встановив:

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 жовтня 2001 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,25 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради, який, на думку позивача, не відповідав і не відповідає намірам сторін договору, а також законодавству України. Сторонами договору було обумовлено продаж вказаної земельної ділянки в розстрочку на строк до 01вересня 2017 року. ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати їй що року по 5000грн., проте своїх зобов`язань не виконав, кошти не сплатив взагалі. Земельна ділянка залишалась в її користуванні, договір залишився у неї, також позивач сплачувала щорічні внески за земельну ділянку. Договір купівлі-продажу з розстрочкою сторони не уклали у зв`язку із мораторієм на продаж таких земель.

Посилаючись на удаваність укладеного між сторонами договору, а також на те, що зміст правочину суперечить вимогами законодавства, щодо мораторію на відчуження землі, просила суд визнати недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки від 29 жовтня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Вербовським В.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3109, а саме, щодо земельної ділянки площею 7,25 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки від 29 жовтня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Вербовським В.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3109, а саме, щодо земельної ділянки площею 7,25 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 10 січня 2019 року вказане заочне рішення скасовано.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 11 березня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки спірна земельна ділянка з 2001 року по теперішній час залишається у володінні ОСОБА_1 , а позивачка залишається її власником, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ХС- НОМЕР_1 -6-179, виданого 06 липня 1999 року Скадовською районною радою, договір дарування від 29 жовтня 2001 року між сторонами є неукладеним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються. Клопотання про застосування позовної давності судом не розглядалось через відмову в позові з інших підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючого від імені ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом позовної давності та безпідставності позовних вимог. Також просив вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час укладення договору дарування не діяло жодних законодавчих обмежень, щодо відчуження земельних ділянок. Саме у відповідача знаходиться оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, розробив документацію та отримав витяг ДЗК тощо. Судом, також, не застосовані наслідки спливу позовної давності, незважаючи на те, що позивач звернувся з позовною заявою через понад 17 років, та доказів того, що позовна давність пропущена з поважних причин, або того, що позовна давність переривалась позивачем не надано.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що на її думку рішення суду є об`єктивним з урахуванням усіх наявних доказів, та відповідає засадам процесуального та матеріального права, хоча і відмовлено у задоволені позову. Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Зазначивши, що відповідачем не надано доказів на підтвердження користування ним земельною ділянкою, натомість позивачем надано документи, які підтверджують, що земельна ділянка не виходила з її володіння, і такі докази не спростовані відповідачем, оригінал державного акту на ім`я позивача весь час перебував у нотаріуса.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. У письмовій заяві представник ОСОБА_2 - адвокат Сіхарулідзе Д.Г. просив розглянути справу за відсутністю сторони апелянта.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представник адвокат Камчатний А.В., зазначили, що на їх думку, рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХС-ХVІ-6-179, виданого 06 липня 1999 року Скадовською районною Радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 179, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 7.25га в межах згідно з планом, розташована на території Михайлівської сільської Ради для сільськогосподарського використання.

29 жовтня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір дарування земельної ділянки. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Вербовським В.М. та зареєстровано у реєстрі за №3109.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 (Даритель) подарувала належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХС-ХVІ-6-179, виданого 06 липня 1999 року Скадовською районною Радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 179, а ОСОБА_2 (Обдарований) прийняв у дар земельну ділянку площею 7.25га в межах згідно плану ( п.1 Договору).

Пунктом 3.1 вказаного Договору визначено, що Даритель подарувала, а Обдарований прийняв у дар за даним Договором земельну ділянку, вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких в момент складання договору Даритель чи Обдарований не могли знати.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.4 Договору, цей Договір є підставою для видачі власнику (новому власнику) державного акту на право приватної власності на землю. Даний договір складено у двох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса, а другий видається ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог з підстав того, що оспорений договір дарування був неукладений, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка не була передана відповідачу та з 2001 року по теперішній час залишається у володінні ОСОБА_1 .

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може.

Відповідно до вимог статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності(ч.1). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи(ч.2).Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3).

Отже правовідносини, що виникли між сторонами регулюються за правилами Цивільного кодексу Української РСР та іншими актами цивільного законодавства в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору.

Відповідно до ст. 42 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Угоди, згідно з вимогами ст. 42 ЦК УРСР, можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

За правилами ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За договором дарування, відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 243 ЦК УРСР, одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до частини 3 ст. 244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

За правилами ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 жовтня 2001 року був укладений договір дарування спірної земельної ділянки. В той же день договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області та зареєстрований в реєстрі за №3109.

Зі змісту договору дарування вбачається, що між сторонами у формі, визначеної законом, досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які необхідні для укладення договору дарування, відповідно до частини 1 ст. 243 ЦК УРСР.

Також, зі змісту договору вбачається, що другий примірник договору виданий нотаріусом «Обдарованому», тобто ОСОБА_2 , що фактично прирівнюється до передачі майна обдарованому. А отже договір дарування земельної ділянки, в силу вимог частини 2 ст. 243 ЦК УРСР, вважається укладеним.

Подальше розпорядження «Обдарованим» виданими йому правовстановлюючими документами, зокрема передача їх іншій особі у тому числі позивачу у справі, не може свідчити про не вчинення сторонами договору.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, що другий примірник договору був виданий нотаріусом не «Обдарованому», а «Дарителю» позивачем суду не надано. Крім того, вказані доводи спростовуються змістом Договору дарування земельної ділянки.

Не оформлення тривалий час після укладення договору дарування відповідачем права власності на спірну земельну ділянку також не свідчить про не укладення договору, оскільки законодавством, що регулює спірні відносини, як на час укладення договору дарування так і на час розгляду справи, не пов`язується укладення договору із оформленням «Обдарованим» права власності на предмет договору.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з листів Державного нотаріального архіву Херсонській області від 20.11.2018 за № 2110/01-18 та головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 08.11.2018 за №29-21-0.33-135/116-18 у вересні 2018 року ОСОБА_2 отримано дублікат договору дарування земельної ділянки, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, а також 12 жовтня 2018 року отримано витяг з Державного земельного кадастру на підставі розробленої ним документації. Вказані обставини визнані позивачем та її представником під час розгляду справи, які пояснили, що відповідач вважає себе власником земельної ділянки, отримав кадастровий номер, оригінал державного акту та має намір зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку.

За таких обставин продовження користування позивачем подарованою нею ОСОБА_2 земельною ділянкою не свідчить про не укладення договору дарування.

Доводи представника позивача про те, що договір дарування є неукладеним з тих підстав, що договір, відповідно до вимог ч.2 ст. 227 ЦК УРСР, не зареєстрований в Михайлівській сільській раді, позбавлені правового обґрунтування, оскільки законодавством, чинним на час укладення оспорюваного договору дарування момент укладення договору дарування нерухомої речі не пов`язувався з реєстрацією договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що договір дарування між сторонами є неукладеним.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що договір дарування земельної ділянки між нею та ОСОБА_2 був укладений з метою приховання договору купівлі-продажу земельної ділянки в розстрочку договір, оскільки в той час був введений мораторій на продаж сільськогосподарських земель.

Підстави та наслідки недійсності договорів визначені главою 3 ЦК УРСР.

Так, відповідно до статті 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то, згідно з ч.2 ст. 58 ЦК УРСР, застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Законом України «Про угоди щодо відчуження земельної частки(паю)» від 18.01.2001 року №2242-ІІІ установлено, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб.

Тобто вказаним заборонено відчужувати тільки земельні частки(паї), право на які посвідчено сертифікатом.

Земельним кодексом України, в редакції чинній на час укладення договору дарування, обмеження щодо відчуження у будь-який не заборонений законодавством спосіб земельних ділянок сільськогосподарського призначення не встановлювалися.

Отже, законодавчих обмежень щодо відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництво, право на які посвідчено державним актом на право власності на землю, на час укладення оспорюваного договору дарування, не існувало.

Зважаючи на викладене доводи позивача щодо існування на час укладення договору дарування заборони, встановленої законом, на відчуження, у тому числі шляхом купівлі-продажу чи дарування, земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництво не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

На підтвердження своїх доводів, що договір дарування земельної ділянки був укладений з метою приховати договір купівлі-продажу земельної ділянки в розстрочку, жодного доказу позивачкою, на виконання вимог ст.ст.10,81 ЦПК України, не надано, а відповідачем вказані доводи категорично заперечуються.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору дарування земельної ділянки відсутні, а отже у задоволені позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову, згідно вимог ст. 80 ЦК УРСР, є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Отже для застосування наслідків закінчення строку позовної давності суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся. Якщо це право порушене не було, суд має відмовити у позові через необґрунтованість останнього. Суд відмовляє у позові з підстав спливу строку позовної давності, якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог з інших підстав, а саме за необґрунтованістю.

Частинами 9 та 10 ст.158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2019 року вжиті заходи забезпечення цього позову, а саме заборонено вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав на земельну ділянку для сільськогосподарського призначення площею 7.25 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХС-ХVС-6-179.

Узв`язку з ухваленням апеляційним судом рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2019 року, в силу вимог ч.9 ст. 158 ЦПК України слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Сіхарулідзе Дмитра Геннадійовича, поданою в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області 11 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки відмовити за необґрунтованістю.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2019 року скасувати

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.В. Бугрик