П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 2-2567/11

Провадження № 22-ц/4815/1334/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Панас О.В.

Заочне рішення суду ухвалено повним текстом

05 травня 2011 року в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2011 року в цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства "Савсервіс столиця" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2011 року в суд звернулось Дочірнє підприємство "Савсервіс столиця" (далі - ДП "Савсервіс столиця") з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вмотивовуючи свої позовні вимоги, покликалось на укладений між сторонами 12 жовтня 2010 року договір №СТ/9 про надання безпроцентної позики, згідно з яким підприємство надавало працівникові безпроцентну позику в сумі 25 112 гривень терміном на 3 місяці. Зазначало, що відповідач того дня отримав позику в повній сумі, однак в порушення договірних зобов`язань її повністю не погасив. Станом на 27 січня 2011 року сума основного боргу складала 22 512 гривень. Крім того, відповідно до умов договору, позичальнику були нараховані 4 502,40 гривень штрафу, 133,83 гривень пені та 86,34 гривень 10% річних.

З наведених спонукань просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 27 234,59 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2011 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судове засідання.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДП "Савсервіс столиця" 27 234,59 гривень і відшкодування судових витрат в сумі 392,35 гривень.

15 березня 2019 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення, де просив поновити строк на подання такої заяви та скасувати заочне рішення суду попередньої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На заочне рішення відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, яка полягала у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених судом обставин і порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а тому ухвалюючи оскаржуване заочне рішення суд порушив його права та гарантії, визначених цивільним процесуальним законодавством. Тобто було порушено засади змагальності сторін, оскільки відповідач не мав можливості висловити свою правову позицію та подавати докази в її обґрунтування, подати заперечення проти позову. Також порушено право на правову допомогу, право заявляти клопотання, відводи судді та іншим учасникам судового процесу. Стверджував, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором безпроцентної позики не підтверджені жодним доказом передачі йому грошових коштів, передбачених цим договором. Так, в 2010 році відповідач перебував з ДП "Савсервіс Столиця" у трудових відносинах, а саме працював в Рівненській філії останнього на посаді торгового представника. На початку жовтня 2010 року в керівництва підприємства виникли претензії до роботи відповідача, оскільки утворилась недостача з його вини. При цьому, про характер і розмір недостачі не повідомлялося, відповідних документів з цього приводу для ознайомлення та підписання не надавалось. Тоді позивач пригрозив відповідачу звільненням з роботи, а з метою забезпечення обов`язку відшкодування заподіяних збитків змусив підписати договір про надання безпроцентної позики. Під тиском ОСОБА_1 змушений був погодитися з такими вимогами та написати заяву про надання безвідсоткової позики та укласти відповідний договір.

Проте ніяких коштів на підставі вказаного договору ніколи не отримував. Згодом його було звільнено з роботи і жодних вимог про повернення грошових коштів не пред`являлося. Таким чином, судом не виявлено справжню правову природу договору та не досліджено факту недобросовісних дій позивача щодо відповідача, хоча наведене має істотне значення для правильного вирішення справи. Вважав, що договір № СТ/9 про надання безпроцентної позики від 12 жовтня 2010 року є неукладеним, оскільки кошти на його виконання передані не були.

З цих обставин просив скасувати заочне рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 11 жовтня 2010 року ОСОБА_1 написано заяву на ім`я директора філії ДП "Савсервіс столиця" ОСОБА_2 про надання безвідсоткової позики в сумі 25 112 гривень терміном на 3 місяці.

12 жовтня 2010 року між Рівненської філією ДП "Савсервіс столиця" та ОСОБА_1 укладено договір №СТ/9 про надання безпроцентної позики. Відповідно до умов зазначеного договору підприємство надавало працівникові безпроцентну позику у розмірі 25 112 гривень терміном на 3 місяці, а останній зобов`язувався повернути позику шляхом внесення взятої суми в касу підприємства.

Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 12 жовтня 2010 року відповідачу було видано зазначену суму, що підтверджено його підписом.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, за змістом статей 549-551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

В свою чергу, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Між тим, необхідного виходити з того, що саме на відповідача покладено обов`язок довести, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, а сам факт заперечення про неотримання коштів від позивача не може свідчити про таке.

Проте жодних доказів на підтвердження своїх доводів про неотримання грошових коштів від позивача ОСОБА_1 не надав, як і не підтвердив своїх покликань про укладення договору під тиском.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Поготів, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

За змістом статей 230, 231 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Однак дійсність договору позики у зв`язку з його безгрошовістю чи укладенням під впливом обману, насильства тощо відповідачем не оскаржувалась із позовом про визнання такого договору недійсним, з підстав, передбачених законом, він до суду не звертався, підтверджень цього суду апеляційної інстанції надано не було.

Отже, повно і правильно встановивши обставини справи, а саме те, що між сторонами справи було укладено договір позики, умови якого позичальник не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим правочином, суд першої обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги є голослівними та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо тверджень про порушення місцевим судом норм процесуального права, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Безпідставними є й покликання, що ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд цивільної справи, оскільки в матеріалах справи наявні підтверджуючі документи про надсилання відповідних судових повідомлень.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2011 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук