ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7759/19 Справа № 213/1156/19 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/1156/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальній комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2019 року, яке постановлено суддею Нестеренком О.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області о 12 годині 27 хвилин та повне судове рішення складено 10 липня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ІНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2017 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % з 07 лютого 2017 року до 01 березня 2018 року з наступним переоглядом 01.02.2018 року. При наступному переогляді 20.12.2017 року відсоток збільшено до 50 % та позивача визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 18 грудня до 01 січня 2020 року, з наступним переоглядом 01.12.2019 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 160 000,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ІНГЗК» ставить питання про часткове скасування рішення суду і ухвалення нового рішення в частині стягнення моральної шкоди, просить зменшити суму відшкодування моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності та справедливості, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Вважає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача. Натомість існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Також, вважає, що позивач має можливість працевлаштуватися, а тому його посилання на обмеження професійної діяльності є необґрунтованим.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 у період з 16.08.1989 року по 16.07.1990 року працював водієм автотранспортних засобів на ВАТ «ІнГЗК», з 30.11.1992 року по 12.01.2015 року працював машиністом екскаватора в кар`єрі ПРАТ «ІНГЗК», з 12.01.2015 року працював у кар`єрі слюсарем черговим та з ремонту устаткування ПРАТ «ІНГЗК», з 01.02.2016 року працює у кар`єрі підсобним робітником ПРАТ «ІНГЗК» ( а.с. 27-31).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 11.10.2016 року, № 1315 ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання - вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з полірадикулонейропатією на попереково-крижовому рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом, деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, трофічними порушеннями на кистях. (а.с.18).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.12.2016 року, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої ст. від загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1) на попереково-крижовому рівні з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних ( ПФ першого-другого ст.) суглобів, трофічними порушеннями на кистях ( а.с. 11-14).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.12.2016 року, причиною виникнення профзахворювання загальна вібрація : 103-116дБ при ГДР 101 дБ за ДСН 3.3.6.039-99 (а.с.11-14).

Пунктом 16 вищезазначеного Акту встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи з 30.11.1992 року по 07.04.2000 року та з 09.09.2002 року по 12.01.2015 року машиністом екскаватора цеху Кар`єру ПрАТ «ІнГЗК» при виконанні роботи підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця ( а.с. 11-14).

Висновком МСЕК від 13.02.2017 року, серії 12 ААА № 044578 ОСОБА_1 було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності вібраційна хвороба, з 07 лютого 2017 року по 01 березня 2018 року, з наступним переоглядом 01 лютого 2018 року (а.с.95,95-зворот).

Висновком МСЕК від 20.12.2017 року, серії 12 ААА № 046382 ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності вібраційна хвороба та визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 18 грудня 2017 року до 01.01.2020 року з наступним переоглядом 01.12.2019 року (а.с.95,95-зворот).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання від 23 грудня 2016 року вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи (19 років 06 місяців) в умовах шкідливих виробничих факторів, що характеризувались загальною вібрацією, показники якої перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23 грудня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота тільки на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач має змогу працювати після встановлення професійного захворювання, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, здатність та можливість позивача працювати підсобним робітником, жодним чином не компенсують позивачу шкоду, завдану втратою професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, та не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування такої шкоди.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійні болі та загальну слабкість, порушення душевної рівноваги, має поганий сон. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 50 %, його визнано людиною з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває біль в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, більше в ліву, оніміння та біль в кінцівках, судоми в м`язах, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднена хода. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у нього поганий сон. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи тільки на ПРАТ «ІНГЗК» (19 років 06 місяців), що потягло втрату працездатності та визнання його людиною з інвалідністю третьої групи вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 50 000,00 грн. до 80 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про зменшення суми відшкодування моральної шкоди, спростовуються вищевикладеним.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ПРАТ «ІНГЗК» на користь держави, пропорційно задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір 800 грн. за подання позову та 1200 грн. за подання апеляційної скарги позивачем.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 50 000,00 гривень до 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 768 гривень 40 копійок до 800 (вісімсот ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 ( нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: