Справа № 646/2603/18
№ провадження 2/646/255/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.19 року м.Харків

Червонозводський рацонний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шелест І.М.

за участі секретаря Волошко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до прокуратури Харківської області (адреса: м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4), прокуратури Київської області (адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2), головного управління Національної поліції в Харківській області (адреса: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5), третя особа апеляційний суд Харківської області про захист честі та гідності,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача прокуратури Харківської області Панової М.С.,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ НП в Харківській області, Прокуратури Харківської області, третя особа: Апеляційний суд Харківської області, в обґрунтування якого зазначив, що є підстави вважати, що підрозділами ГУ МВД України в Харківській області за клопотаннями прокурорів Харківської області в 1998-2018 роках проводилися негласні оперативно розшукові заходи, а саме негласне зняття інформації належних йому номерів мобільних телефонів і за всіма місцями його проживання у вказаний період часу у м. Біла Церква та м. Харкові. Можливо рішення про проведення таких заходів приймалися відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При цьому використовувалися квартири для задач оперативно розшукової діяльності осіб, які страждають на психічні захворювання.

Такі дії пов`язані із змістом секретних протоколів допитів членів злочинного угрупування ОСОБА_5 Після вбивства у 1997 та 1998 роках службових осіб, які розслідували дану кримінальну справу, ним були виявлені секретні протоколи, які були вилучені у нього керівництвом прокуратури Білоцерковського району Київської області із складанням протоколу виїмки.

Відомості про місця проживання осіб, відносно яких нібито проводилися такі заходи, за його адресами проживання і жильців інших квартир будинку, про належність його телефонів іншим особам можуть знаходитися в картах оперативного обліку інформаційно пошукових систем органів внутрішніх справ та органів безпеки.

В отриманні таких доказів у нього виникають складнощі, оскілки така інформація обмеженим доступом і може бути витребувана судом.

Тому, просив суд визнати незаконним зняття інформації з його телефонів 2000-2002 роках на території м. Харкова, які пов`язані з виконанням його службових обов`язків працівника прокуратури Київської області.ї

Дана справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24.04.2018 надійшла в провадження судді Сорока О.П.

Ухвалою Червонозаводського району м. Харкова від 26.04.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

15.05.2018 до суду від позивача по справі ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява до прокурора Харківської області, прокурора Київської області, ГУНП в Харківській області, в якій просив визнати незаконним втручанням в його особисте життя використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації по його телефонам та комп*ютерам та пов*язаним з виконанням службових обов*язків працівника прокуратури Київської області в період 2003-2018 роки.

21.05.2018 до суду від відповідача по справі прокуратури Харківської області в особі представника Крупської К., відповідно до якого вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими. Позивачем не надані будь-які процесуальні рішення, якими було б встановлено факт звернення відповідачами до суду із клопотаннями про проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих дій у відношенні позивача та їх реалізацію. Також, позивачем не надано жодних доказів того, що в діях чи бездіяльності відповідачів, на які вказує позивач як на порушників його прав, встановлено порушення закону. Крім того, посилання позивача на незаконне негласне зняття інформації з його мобільних телефонів вже було предметом розгляду у цивільних справах, за рішеннями у яких позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. Тому, представник прокуратури Харківської області просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

22.05.2018 до суду від відповідача ГУНП в Харківській області в особі представника Тищенко В.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого ГУНП в Харківській області не визнає заявлені позивачем вимоги. У своєму позові позивач стверджує, що у відношенні нього проводились негласні оперативно-розшукові заходи працівниками ГУНП в Харківській області, але позивачем не наведено жодного доказу, що такі заходи дійсно проводяться або проводились у відношенні нього. Тому, представник ГУНП в Харківській області просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21.06.2018 до суду від відповідача по справі прокуратури Київської області в особі представника Гриб Н. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Київської області є безпідставними та необгрунтованими. Захист прав і свобод особи не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Проте, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб органів дізнання та досудового слідства, як і діяльність суду, має свої особливості, не залежить до сфери цивільних правовідносин і не може бути предметом оскарження за ЦПК України. Позивачем не надані будь-які процесуальні рішення, якими було б встановлено факт звернення відповідачами до суду із клопотаннями про проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих дій у відношенні позивача та їх реалізацію. Також, позивачем не надано жодних доказів того, що в діях чи бездіяльності відповідачів, на які вказує позивач як на порушників його прав, встановлено порушення закону. Жодних доказів на підтвердження тих обставин, якими позивач обгрунтовує розмір заподіяної йому моральної шкоди, останнім не надано. Тому, просив відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його позову.

09.07.2018 на підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м. Харкова Вороніна О.О. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Шелест І.М.

12.09.2018 позивачем ОСОБА_1 надано до суду доповнення до позовної заяви, в якому він просив суд визнати незаконним втручанням в його особисте життя використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації по його телефонам по оперативно-розшуковим справам відносно інших осіб та пов*язані з виконанням обов*язків працівника прокуратури Київської області.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.10.2018 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та доповненнях до неї.

Представник відповідача прокуратури Харківської області Панова М.С. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в поному обсязі.

Інші сторони у судове засідання не з*явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст.1 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 68 Конституції України ( 254к/96-ВР ) кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Позивач звернувся з позовом про захист честі та гідності, вважаючи порушенням своїх прав втручання в його особисте життя з використанням спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації по його телефонам та комп*ютерам, які пов*язані з виконанням службових обов*язків працівника прокуратури Київської області і незаконному зборі відносно нього інформації про його особисте життя.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК (435-1) захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Таким чином, суд вважає, що звернувшись з позовом про захист честі і гідності, позивач не навів жодної обставини щодо поширення про нього недостовірної інформації, яка порушує його особисті немайнові права.

Суд вважає, що позивачем у позові "про захист честі та гідності" взагалі не наведено обставин щодо порушення його цивільного права і обрано спосіб захисту не визначений ст.16 ЦК України.

Докази, на які посилається позивач, як на підтвердження незаконного зняття інформації, є його припущенням і об*єктивно не підтверджуються.

Тому, вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відмовляючі у задоволенні позову, суд виходить також з того, що відповідно до ч. 1 ст. 246 Кримінального процесуального кодексу України, негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст.8 «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право: здійснювати аудіо-, відео- контроль особи, зняття інформації з транспортних, телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж положеннями статей 260, 263-265 КПК України.

Ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшуковик) дій згідно вимог Закону України «Про державну таємницю» та відповідно до інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні», підлягають засекречуванню, а тому мають гриф обмеженого доступу.

Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з цим слід зазначити, що захист прав і свобод особи не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Проте, таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб органів дізнання та досудового слідства, як і діяльність суду, має свої особливості, не залежить до сфери цивільних правовідносин і не може бути предметом оскарження за Цивільним процесуальним кодексом України.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надані будь-які процесуальні рішення, якими було б встановлено факт звернення відповідачами до суду із клопотаннями про проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих дій у відношення позивача ОСОБА_1 та їх реалізацію.

Суду не надано жодних доказів того, що в діях чи бездіяльності відповідачів, на яких вказував позивач як на порушників його прав, встановлено порушення закону, які тягнуть дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність. Сам факт порушення прав позивача бездіяльністю чи діями відповідачів суду також не доведено.

Таким чином, позивачем не доведено і судом не встановлено наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та розглянувши справу відповідно до принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись, ст.ст. 4, 12, 80, 81, 90, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України(в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24.10.2019.

Суддя Шелест І.М.