22-ц/804/2387/19
221/2415/18

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

за участі секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1 Ольга ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2019 року у складі судді Писанець Н.В., повний текст складено 27 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 102 991 грн. 94 коп. та відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 березня 2011 року, банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 9100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідачка порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 28 лютого 2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 102 991 грн. 94 коп., з яких заборгованість за кредитом складає 9084 грн. 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 87 379 грн. 81 коп., заборгованість за пенею та комісією 1147 грн. 23 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4880 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 04 вересня 2018 за заявою відповідачки ОСОБА_3 заочне рішення скасовано, а справа призначена до розгляду у загальному порядку.

При повторному розгляді справи позивач АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2011 року, яка станом на 31 грудня 2018 року складає - 208 101 грн. 54 коп., з яких заборгованість за кредитом 9084 грн. 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 186 491 грн. 72 коп., заборгованість за пенею та комісією 2139 грн. 70 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 9885 грн. 79 коп. штраф (процентна складова), та судовий збір у розмірі 3121 грн. 52 коп.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що існування договірних правовідносин з відповідачем та невиконання відповідачем зобов`язань за договором є недоведеним через відсутність належних та допустимих доказів.

Не погодившись з рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, понесені по справі судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем було надано до суду копії анкети-заяви від 28 березня 2011 року та власноруч підписану позичальником довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода», проте суд на вказані докази уваги не звернув. Також, суду було надано виписку по картковому рахунку з якої вбачається, що ОСОБА_3 активно користувалася кредитною карткою, та розрахунок заборгованості, що є належними та допустимими доказами.

Укладений сторонами кредитний договір відповідачкою не оскаржений. Свідченням визнання угоди є факт активного користування картковим рахунком та використання кредитних коштів та часткова сплата грошових зобов`язань за договором.

У відзиві відповідачка ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та у прийнятті доданих ним до апеляційної скарги доказів. Відзив обґрунтовано тим, що позивач ввів в оману суд завіривши копію документа на відповідність його оригіналу, в той час коли оригінал такого документа відсутній у позивача. Вона не висловлювала згоду на укладання договору про отримання кредитної картки «Універсальна». Твердження про неврахування судом довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Универсальная, 55 дней льготного периода» є необґрунтованими, адже на вимогу суду позивач не надав її оригіналу. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є неналежними доказами, адже не підписані позивачем. Крім того, довідка не містить інформації про рахунки по яким вона складена, виконана не на бланку позивачу, не уповноваженою особою та не скріплена печаткою позивача. В матеріалах справи відсутній оригінал кредитного договору, що є підставою для відмови у позові.

17 вересня 2019 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід судді Мироненко І.П. (доповідач). Заява мотивована тим, що копія апеляційної скарги, яка була надіслана судом для неї, не відповідає вимогам ст.356 ЦПК України, у зв`язку з чим, відкриття апеляційного провадження викликають сумніви в упередженості судді.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі суддів Мироненко І.П., Баркова В.М., Биліни Т.І., заявлений ОСОБА_3 відвід судді Мироненко І.П. визнано необґрунтованим.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 вересня 2019 року у складі судді Зайцевої С.А. у задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід судді Мироненко І.П. відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання, призначене на 24 жовтня 2019 року не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. В додаток до раніше наданих пояснень додатково зауважила, що суду була надана належним чином завірена копія кредитного договору, з поясненнями про тимчасову неможливість надати оригінал, оскільки останній зберігається в архіві в м.Донецьку. Відповідно до Постанови Правління національного Банку України №466 від 06 серпня 2014 року, банки України зобов`язані призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, до яких віднесено і м.Донецьк. Постановою Правління НБУ №435 від 27 липня 2014 року було затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, відповідно до якої допускається проведення операцій на підставі копій документів та/або з оформленням первинних документів на паперових носіях на підставі телефонограм.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала додаткові письмові пояснення, в яких просила відмовити у прийнятті доказів, долучених до апеляційної скарги. Вважає їх згідно ч.5 ст.95 ЦПК України недопустимими доказами, оскільки вони не містять дати засвідчення; відомостей про особу, що їх підписала; печатка не відповідає печатці банку круглої форми, якою посвідчено довіреність представника; не зазначено місце знаходження оригіналів документів. Заперечує надання згоди на укладення договору на отримання кредитної картки та підписання документів. Просила справу розглянути за її відсутності і у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 , будучи належним чином і завчасно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду не надавав.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності осіб, що не з`явилися. У зв`язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Шишелової Н.В., яка в судовому засіданні 10 жовтня 2019 року підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №б/н від 28 березня 2011 року, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 9100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї заборгованість в сумі 208 101 грн. 54 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9084 грн. 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 186 491 грн. 72 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 2139 грн. 70 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 9885 грн. 79 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги недоведені, оскільки відповідачка заперечує факт укладання кредитного договору, а позивачем не було надано витребуваний оригінал заяви від 28 березня 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2011 року ОСОБА_3 було підписано заяву № 206549286, на підставі якої вона отримала платіжну кредитну картку «Універсальна». Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_3 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Також, ОСОБА_3 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с. 9). Підписана відповідачкою довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачкою заява та довідка свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного договору ОСОБА_3 були видані картки: 28 березня 2011 року № НОМЕР_1 зі строком дії до січня 2015 року; 18 грудня 2014 року № НОМЕР_2 ***6413 зі строком дії до вересня 2017 року (т.1 а.с. 203).

Згідно виписки про рух коштів по рахунку відповідач ОСОБА_3 активно користувалася кредитною карткою № НОМЕР_1 за період з березня 2011 року по серпень 2014 року, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат, оплата товарів, комунальних послуг, мобільного зв`язку та поповнення рахунку.

Суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав, передчасно констатував недоведеність факту укладення між сторонами договору.

Відповідачка із позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що його не підписувала, до суду не зверталася. Тому ненадання позивачем на вимогу суду оригіналу заяви не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт отримання кредитної картки підтверджується світлиною зробленою у відділенні банку, на якій зображена відповідачка із карткою в руках (т.1 а.с.210).

Суд першої інстанції, за заявою представника відповідачки, зобов`язуючи позивача надати оригінал анкети-заяви відповідачки лише з мотивів неналежної якості копії документу, що унеможливлює його прочитання, не врахував положення ч.6 ст.95 ЦПК України, згідно з якою подана копія письмового доказу не береться судом до уваги лише за наявності сумніву її відповідності оригіналу, на що суд не посилався.

Крім того, з листа АТ КБ «ПриватБанк» від 19 квітня 2019 року вбачається, що надати витребувані судом першої інстанції оригінали письмових доказів неможливо у зв`язку з їх знаходженням у Донецькому архіві, взаємодія з яким на даний час є неможливою до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО (т.1 а.с.202).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 23 липня 2014 року №436 починаючи з 24 липня 2014 року на території Донецької та Луганської областей запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи.

Згідно Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління НБУ №435 від 22 липня 2014 року, в таких випадках допускається проведення операцій на підставі копій документів та/або з оформленням первинних документів на паперових носіях на підставі телефонограм (п.11, п.12).

Відповідно до положень ст.ст.78, 79 ЦПК України, достатніми та достовірними є докази, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.89 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, заперечення відповідачки щодо недоведеності укладення між сторонами кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, не заслуговують на увагу.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

Згідно виписки з руху коштів по рахунку відповідачка ОСОБА_3 активно користувалася тільки кредитною карткою № НОМЕР_1 . Тоді як за кредитною карткою № НОМЕР_3 були лише автоматичні списання банком коштів з іншої картки у період з 05 лютого 2015 року по 23 серпня 2015 року.

Враховуючи, що матеріали справи не містять даних про отримання та використання відповідачкою ОСОБА_3 кредитної картки № НОМЕР_3 , погоджений сторонами строк виконання кредитного зобов`язання, у тому числі щомісячної сплати процентів за користування коштами, становить 31 січня 2015 року, що відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 .

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Отже, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тобто 31 січня 2015 року, а тому починаючи з 01 лютого 2015 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Згідно наданого позивачем розрахунку, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 кредитних зобов`язань утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9084 грн. 33 коп. та процентів за користування кредитними коштами в межах строку дії договору, а саме за період з 21 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року.

При цьому, нараховані позивачем проценти за період з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2015 року, виходячи із процентної ставки 34,80% річних, підлягають перерахунку відповідно до погодженої сторонами процентної ставки 30% річних, адже за положеннями ст.1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, банк не мав права в односторонньому порядку збільшувати встановлений договором розмір процентів.

За період з 21 серпня по 31 серпня 2014 року заборгованість по сплаті процентів становить 243 грн. 33 коп. (30% річних). За період з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2015 року, що складає 153 дні, виходячи з щоденної процентної ставки 0,083% (30% : 360), заборгованість по процентам становить 1153 грн.62 коп. (9084,33 х 0,083% х 153).

Таким чином, враховуючи, що відповідачкою не заявлялись вимоги про застосування строків позовної давності, з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 9084 грн. 33 коп. та проценти за користування кредитними коштами в межах строку дії договору, а саме за період з 21 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року у розмірі 1396 грн. 95 коп. (243,33 + 1153,62).

Доводи заперечень відповідачки щодо безпідставного взяття апеляційним судом до уваги та долучення до матеріалів справи наданих позивачем нових доказів є неспроможними.

Долучені позивачем на обґрунтування доводів апеляційної скарги, як виписка по картковому рахунку (рух коштів), так і довідка про строк дії карток, надавалися і були предметом розгляду в суді першої інстанції. Що ж стосується довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_3 (т.1 а.с.239), то остання є витягом із довідки про рух коштів по рахунку із виокремленням періодів зміни кредитного ліміту.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З Тарифу обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості, а штраф нараховується за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором. Таким чином, позивачем за одне й те саме порушення одночасно застосовується штраф і пеня, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а отже заборонено законом. У зв`язку з цим підстав для стягнення штрафу колегія суддів не вбачає, так як застосування останнього потягне подвійну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Про неухильне дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року неодноразово наголошував банкам України і Національний банк України в своїх листах від 13 жовтня 2014року №47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована і постійно проживає у смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, нарахування неустойки (пені та штрафів) за кредитним договором від 28 березня 2011 року, яка утворилась за період з жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року є неправомірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 10 481 грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 9084 грн. 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 1396 грн. 95 коп. В іншій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з позовом підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 157 грн. 32 коп. (розмір заявлених вимог 208 101 грн. 54 коп. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 10 481 грн. 28 коп. (5,04%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом 3121 грн. 52 коп. (3121,52 х 5,04% : 100 %)).

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 4682 грн. 28 коп. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідачки на його користь також пропорційно (5,04%) в розмірі 235 грн. 99 коп.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок компенсації витрат по сплаті судового збору підлягають стягненню судові витрати у розмірі 393 грн. 31 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20 червня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Волноваським РВ ГУ МВС України в Донецькій області 19 березня 2008 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, р/р № НОМЕР_6 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 28 березня 2011 року у розмірі 10 481 (десять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9084 грн. 33 коп., процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1396 грн. 95 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Волноваським РВ ГУ МВС України в Донецькій області 19 березня 2008 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , р/р № НОМЕР_6 , МФО 305299) в рахунок компенсації витрат по сплаті судового збору 393 (триста дев`яносто три) грн. 31 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна