Справа № 461/3587/18 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/97/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

cекретар - Жукровська Х.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 листопада 2018 року, постановлене у складі головуючої судді Городецької Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликався на те, що 01 жовтня 1988 року між ним та ОСОБА_5 був укладений шлюб. Від сумісного проживання у них народилось двоє дітей: син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після укладення шлюбу вони проживали однією сім`єю до 11 вересня 2009 року. Спільне життя з відповідачем не склалося з багатьох важливих питань, зокрема, сторони не змогли дійти згоди щодо розвитку подружніх відносин, введення спільного господарства, спілкування з сином, який є особою з інвалідністю та страждає на аутизм. Вважає, що їхній шлюб існує формально, подальше спільне проживання є недоцільним та неможливим.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 01 жовтня 1988 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис № 3363 розірвано.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 листопада 2018 року оскаржила відповідач. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки її поясненням, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, є невідповідність висновків суду, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог покликається на те, що судом не було використано надану законом можливість відкласти розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення. Зазначає, що через пошту така заява була нею подана, однак судом до уваги не взята.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Судом встановлено, що 01 жовтня 1988 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 був укладений шлюб про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , запис в книзі реєстрації актів про одруження №3363. (а.с.15)

Від подружнього життя у них народилось двоє дітей: син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час розгляду справи, діти сторін є повнолітні.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу суд першої інстанції виходив з того, що сім`я між сторонами розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 104 , ч. 1 ст. 110 , ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За правилами ст.ст. 110, 114 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Судом апеляційної інстанції вживались заходи до примирення, однак за спливом чотирьох місяців позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він не бажає поновлювати подружні стосунки та ведення спільного господарства з дружиною. Суд не може примусити позивача зберегти шлюб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про розірвання шлюбу, оскільки встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття. Тривалий час, протягом десяти років, сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Між сторонами втрачено любов. Сім`я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо.

Мотиви апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги заяву відповідача про надання строку для примирення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як встановлено матеріалами справи, зокрема із доповідної записки від 27.11.2018 року клопотання про надання строку для примирення надійшло поштою і зареєстроване за вх. 39824 об 16 год. 33 хв., тоді як судовий розгляд був призначений на 10.00 год. 27.11.2019 року. З урахуванням визнання відповідачем позову в цілому (а.с. 31-31 відзив на позовну заяву) та відсутності будь-яких клопотання на час розгляду справи, у суду першої інстанції були відсутні підстави для вирішення питання відкладення розгляду справи з можливістю надання сторонам строку для примирення, враховуючи той факт, що справа перебувала в провадженні суду з 17.05.2018 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. п. 1, 375, 381-384, 389, ПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.