Справа №461/5991/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

28 жовтня 2019 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі - Волошин Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона, спільно з чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 проживають у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є брат її чоловіка та який зареєстрований у вказаній квартирі, але фактично не проживає у ній з моменту реєстрації і по теперішній час. У квартирі відсутні його особисті речі, участь в утриманні житла не бере. Місце знаходження відповідача не відоме. Просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування даною квартирою.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в письмовій заяві просив розгляд справи проводити без участі позивача, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату судового розгляд шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило.

Треті особи в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Личаківська - 5» у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано чотири особи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . (а.с.9)

07 липня 2019 року комісією у складі членів правління ОСББ «Личаківська-5», був складений акт про фактичне місце проживання (не проживання) особи в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до якого за вказаною адресою фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . (а.с.10)

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Положеннями ч. 1 ст. 13ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно залишив приміщення хоча перешкод у користуванні житлом йому не чинилось, не проживає у ньому більше 6-ти місяців без поважних причин, не цікавиться житлом, не оплачує та не утримує його, не зберігає майна та речей, втратив з ним зв`язок, тому позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивачем у позовні не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом в порядку ст. 141 ЦПК України не вирішується.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ;

Треті особи:

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2

ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Х.М. Мисько