Справа №334/6520/17
Провадження №2/333/874/19
рішення

Іменем України

07 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

представника позивача Гончарова В.І.,

представника відповідача Пахоменка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі», (, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду зі позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надання послуг з централізованого опалення в розмірі 28 576 грн. 45 коп.

Позовна заява надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя 16.01.2019 року з Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2018 року цивільну справу направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

Позивач в обґрунтування позову вказав, що основним предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут.

На виконання своєї мети Концерн «МТМ» здійснював постачання теплової енергії відповідачу у нежитлове приміщення XI літ. А-5, загальною площею 210,50 кв.м., яке знаходиться в будинку АДРЕСА_2 .

Відповідачем договір з Концерном «МТМ» на надання послуг з теплопостачання укладений не був по незалежним та невідомим позивачу причинам.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Зазначене нежитлове приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину, невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Відповідач займає нежитлове приміщення на підставі договору купівлі - продажу № 2190 від 28.04.2010 року.

Позивачем було відпущено теплової енергії відповідачу за період з листопада 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, та у жовтні 2015 року на загальну суму 28576,45 грн.

25.06.2015 року представниками позивача здійснено обстеження системи теплоспоживання приміщення відповідача про що складено відповідний акт. На підставі акту 20.07.2015 року позивачем здійснено розрахунок теплового потоку на опалення, відповідно до якого визначено обсяг теплового навантаження на постачання теплової енергії до приміщення відповідача.

Відповідач впродовж тривалого часу не виконував свої обов`язки по сплаті спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим за відповідачем станом на 31.10.2015 року значиться заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 28 576,45 грн.

Концерн «МТМ» направив відповідачу акти приймання - передачі теплової енергії за період з листопада 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року та за жовтень 2015 року згідно особового рахунку № НОМЕР_2 із супровідним листом № 5308/09-3 від 06.11.2015 року, проте наявна заборгованість не погашена.

У зв`язку з викладеним, Концерн «МТМ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 28 576 грн. 45 коп. та суму судового збору в розмірі 1 600 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2019 року цивільну справу прийнято до провадження, прийнято рішення розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

14.02.2019 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про необхідність розгляду справи за правилами загального провадження, так як справа є складною та потребує детального дослідження обставин справи за участю сторін для дачі пояснень.

Ухвалою суду від 14.02.2019 року на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 судом прийнято рішення проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

14.02.2019 року до суду надано відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову обґрунтовані таким.

Приміщення за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, але від 01.06.2012 року дане приміщення орендує ПП «Т.О.К.» відповідно до договору оренди від 01.06.2012 року. Згідно договору оренди, орендар повинен укласти прямі договори з постачальником комунальних послуг і сплачувати комунальні послуги. Тому ОСОБА_1 вважає, що по справі залучений неналежний відповідач.

При цьому, Концерн «МТМ» ставить питання про стягнення боргу за теплопостачання з листопада 2012 року до жовтня 2015 року, але розрахунок теплового навантаження на опалення складено 2015 року. Тобто, не зрозуміло як Концерн «МТМ» розрахував суму боргу до 2015 року.

Крім того, в розрахунку теплового навантаження на опалення, який складено 2015 року зазначено, що на спірне нежитлове приміщення, яке не має опалювальних приборів тепловіддача встановлена 5197 ккал/час, що на думку відповідача, значно завищена, так як до договору постачання попереднього власника складає цей показник складав 1458 ккал/час. ОСОБА_1 вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, просить суд її застосувати, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

04.03.2019 року до суду від Концерну «МТМ» надійшла відповідь на відзив. Відповідачем зазначено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_1 , але дане приміщення орендує ПП «Т.О.К.».

Згідно п. 3.4. договору оренди від 01.06.2012 року, укладеним між відповідачем та вказаним ПП, орендар повинен укласти прямі договори з постачальником комунальних послуг.

Проте, відповідач жодного разу не повідомляв Концерн «МТМ» про укладення договору оренди приміщення з іншою особою - користувачем вказаного приміщення. Також, Орендар ПП «Т.О.К» жодного разу не звертався до позивача щодо укладення договору на теплопостачання на приміщення по АДРЕСА_2 , а лист ПП «Т.О.К.» від 01.06.2012 року «О заключении договора», який долучив відповідач до свого відзиву, до Концерну «МТМ» не надходив. Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.У зв`язку з цим, твердження відповідача про те, що по цій справі ОСОБА_1 не є належним відповідачем, є безпідставним та необґрунтованим.

Згідно акту обстеження приміщення від 04.02.2011 року відповідачу було надано припис щодо укладання договору купівлі-продажу теплової енергії протягом 15 днів. Також, Концерном «МТМ» неодноразово надсилалися відповідачу листи про укладення договору купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді, а саме: лист від 05.07.2013 № 1481/09, що підтверджується описом вкладення у конверт від 08.07.2013 року та поштовим чеком від 08.07.2013 року № 560; лист від 07.11.2013 року № 2633/09-3, що підтверджується власним підписом відповідача про його отримання 08.11.2013 року; лист від 29.07.2015 року № 3340/09-3, що підтверджується описом вкладення у конверт від 30.07.2015 року № 276 та поштовим чеком від 30.07.2015 року № 276. До теперішнього часу відповідач договір не уклав, причини цього не повідомив. На направлені листи про укладення договору будь-яких відповідей не надав. У зв`язку з цим, на нежитлове приміщення відповідача Концерном «МТМ» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Листом від 06.05.2011 року № 964 «Про укладання договору» Концерн «МТМ» просив ОСОБА_1 виконати розрахунок теплового навантаження на опалення від транзитних (прямого і зворотнього) трубопроводів системи опалення будинкута надати його до Концерну «МТМ», оскільки такий розрахунок необхідний для укладання договору купівлі-продажу теплової енергії. Зазначена вимога позивача була обумовлена тим, що у розрахунку теплового навантаження, який перед цим надав відповідач для укладення договору, був відсутній розрахунок теплових втрат від прямого трубопроводу системи опалення будинку враховуючи те, що система опалення будинку - з нижньою розводкою трубопроводів опалення.

Після цього, представники Концерну «МТМ» ще двічі навідувались на об`єкт теплопостачання відповідача по АДРЕСА_3 . Соборному АДРЕСА_2 для обстеження приміщення. В результаті даних обстежень були складені акти від 01.06.2012 року та 07.11.2014 року. В даних актах було зазначено, що фактичні дані не відповідають вихідним даним у наданих розрахунках теплових навантажень і ГВП. Також, в акті від 01.06.2012 року відповідачу було дано припис виконати розрахунок теплового навантаження на опалення та ГВП (гаряче водопостачання). Зазначені акти були складені у присутності відповідача - ОСОБА_1 та ним підписані. На даний час розрахунок ОСОБА_1 до Концерну «МТМ» не надано.

У зв`язку з тим, що відповідач злісно ухилявся від виконання приписів вищезазначених актів та вимог позивача щодо виконання розрахунку теплового навантаження, який необхідний для укладення договору, Концерн «МТМ» змушений був самостійно виконати розрахунок теплового навантаження на опалення на підставі вихідних даних, які викладені в актах обстеження приміщення від 01.06.2012 року та 07.11.2014 року.

Розрахунок теплового навантаження на опалення був виконаний Концерном 20.07.2015 року та зареєстрований за № 3597/09. На підставі даного розрахунку на приміщення відповідача по пр. АДРЕСА_2 було встановлено теплове навантаження 5197 ккал/год. Розрахунок теплового навантаження Концерн «МТМ» надіслав відповідачу своїм листом від 29.07.2015 року № 3340/09-3, що підтверджується описом вкладення у конверт від 30.07.2015 року №276 та поштовим чеком від 30.07.2015 року № 276.

Згідно встановленого теплового навантаження Концерном «МТМ» було зроблено добір на опалення за особовим рахунком № НОМЕР_2 щодо приміщення відповідача за період з 01.11.2012 року по 31.10.2015 року. Загальна сума зазначеного добору складає 28 576,45 грн.

Щодо застосування строку позовної давності, то з цього приводу, представник позивача зазначив таке. 17.02.2016 року Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію в сумі 28 576,45 грн.

18.02.2016 року судом був виданий судовий наказ по справі № 334/1037/16-ц про стягнення вказаної суми боргу. Але, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2016 року зазначений судовий наказ було скасовано на підставі заяви відповідача від 10.11.2016 року. Також, у цій ухвалі було зазначено, що заявлені вимоги Концерну «МТМ» можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Тобто, після скасування судового наказу 02.12.2016 року Концерн «МТМ» протягом трьох років міг звернутися до суду про стягнення зазначеної суми боргу.

У зв`язку з цим, Концерн «МТМ» звернувся до суду із позовною заявою з тими самими вимогами, що були у заяві про видачу судового наказу. Ціна позову також відповідає сумі, яка була зазначена у вказаній заяві.

Позовна заява була подана до суду 04.10.2017 року, про що свідчить вхідний штамп Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Тобто, позивачем не було порушено встановленого трирічного строку позовної давності. У зв`язку з цим, позивач вважає, що підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивача відсутні, тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

15.05.2019 року до суду від Концерну «МТМ» надійшли доповнення до відповіді на відзив. В доповненнях зазначено, що твердження відповідача, про те, що ПП «Т. ОСОБА_2 .К.» зверталося до Концерну «МТМ» із заявою про укладення договору нічим не підтверджується. Додана до відзиву до позову у якості доказу копія начебто заяви про укладення договору від 01.06.2012 року є нічим іншим як заповнений бланк філії Концерну «МТМ», але відсутність на ньому вхідного реєстраційного номеру вказує, що з цією заявою ПП «Т.О.К.» до позивача не зверталося.

Крім того, ОСОБА_1 особисто звертався до Концерну «МТМ» 23.10.2014 року із заявою про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (вх. № 3085 від 23.10.2014 року), що спростовує твердження відповідача про начебто передання обєкта теплопостачання в оренду ПП «Т.О.К.».

Також, Концерном «МТМ», починаючи з 01.06.2012 року, неодноразово проводилися обстеження системи опалення нежитлового приміщення, належного ОСОБА_1 , а саме: 01.06.2012 року (підписаний ОСОБА_1 ), 06.02.2014 року (підписаний ОСОБА_1 ), 03.04.2014 року, 25.06.2015 року відмовився від підпису, 17.07.2018 року невідповідностей встановлено не було.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов та надані пояснення, викладені у відповіді на відзив, підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Додатково зазначив, що договір між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 не укладено, хоча останній користувався опаленням з 2012 року. Неодноразово на адресу ОСОБА_1 було направлено листи про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, проте вони були відповідачем проігноровані. Також, представниками Концерну «МТМ» було неодноразово здійснено вихід у нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 і складені відповідні акти, зобов`язано виконати розрахунок теплового навантаження на опалення. При здійсненні огляду був присутнім ОСОБА_1 , який є власником даного приміщення. При цьому, ОСОБА_1 був виписаний припис щодо укладення договору і надання розрахунку теплового навантаження на опалення, проте останній не відреагував на припис. Про те, що нежитлове приміщення було передано в оренду відповідачем повідомлено не було. Так як, опалювальні прибори відсутні у нежитловому приміщенні, то розрахунок здійснюється на загальних підставах і згідно розрахунку теплового навантаження на опалення виставлялися суми для оплати за надані послуги. На адресу ОСОБА_1 було направлено акти приймання-передачі теплової енергії, надання послуг з централізованого постачання гарячої води та рахунки за теплову енергію, проте сума боргу сплачена не була. В актах приймання-передачі теплової енергії постачальною організацією зазначено Концерн «МТМ» Дніпровського району, так як зазначені документи були роздруковані для подачі до суду вже в 2017 року, тобто тоді, коли відбулось перейменування району на підставі рішення № 108 «Про перейменування Ленінського району міста Запоріжжя на Дніпровський район» від 19.02.2016 року.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 споживав теплову енергію, про укладення договору оренди не повідомив Концерн, на прохання укласти договір про надання послуг не реагував, розрахунок теплового навантаження на опалення не здійснив, вважає, що вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач до суду не з`явився, довірив свої інтереси представляти ОСОБА_4 , який проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Зазначив, що договір між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 про надання послуг централізованого опалення не укладався. Відповідач 23.10.2014 року звертався із заявою до Концерну «МТМ» Ленінського району про укладення договору, до якої долучав розрахунок теплової загрузки на опалення від 2007 року, копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, акт обстеження нежитлового приміщення, проте договір так і не укладено. Категорично заперечує проти розрахунку заборгованості, так як в будинку встановлений загальнобудинковий лічильник і нарахування повинні бути відповідно до даних лічильника, а вони взагалі відсутні. При цьому, до суду відповідачем надано розрахунок теплових навантажень на опалення від 2012 року, де тепловіддача опалювальних приборів і трубопроводів складає 1 490 ккал/год. (розрахунок попереднього власника нежитлового приміщення), а у розрахунку теплових навантажень на опалення від 2015 року, наданих до суду Концерном «МТМ» тепловіддача опалювальних приборів і трубопроводів складає 5 197 ккал/год., що значно порушує його права.

Також, зазначає, що акти приймання-передачі теплової енергії, надання послуг з централізованого постачання гарячої води та рахунки за теплову енергію повинні направлятись на адресу ОСОБА_1 щомісячно, а не одним листом. При цьому, в актах приймання-передачі теплової енергії постачальною організацією зазначено Концерн «МТМ» Дніпровського району замість Концерн «МТМ» Ленінського району, так як вони повинні були сформовані станом на 31.10.2015 року, тобто коли перейменування ще не відбувалось. Даний факт, на його думку, свідчить про те, що усі акти були сформовані і роздруковані вже після перейменування, тобто, з порушенням вимог законодавства. Вважає, що з наведених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з вимогами ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76,81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно пункту 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, який діє на підставі статуту здійснив постачання теплової енергії в нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_2 , власником якого, є ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26244789 від 28.05.2010 року (а.с. 14-18)

У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради (а.с. 32-38).

Опалювальний сезон 2012-2013 років у м. Запоріжжя розпочався з 26.10.2012 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 388 від 25.10.2012 року, а закінчився 03.04.2013 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 93 від 02.04.2013 року.

Опалювальний сезон 2013-2014 років у м. Запоріжжя розпочався з 05.10.2013 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 433 від 04.10.2013 року, а закінчився 08.04.2014 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 123 від 07.04.2015 року.

Опалювальний сезон 2014-2015 років у м. Запоріжжя розпочався з 23.10.2014 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 389 від 21.10.2014 року, а закінчився 13.04.2015 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 154 від 10.04.2015 року.

Опалювальний сезон 2015-2016 років у м. Запоріжжі розпочався з 11.10.2015 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №335р від Ж 10.2015 року.

Факт надання теплової енергії підтверджено актами обстеження, розрахунком теплового навантаження, актами передання теплової енергії та рахунками (а.с. 19-31, 40-80). Цей факт безпосередньо не оспорюється і представником відповідача.

Відповідачем було спожито за період листопада 2012 року по жовтень 2015 року теплової енергії на загальну суму 28 576,45 грн., що підтверджується розрахунком суми основної заборгованості (а.с.39).

На адресу відповідача ОСОБА_1 06.11.2015 року Концерном «МТМ» направило несплачені рахунки за спожиту теплову енергію, також зазначено, що станом на 31.10.2015 р. виникла заборгованість на загальну суму 28 576,45 грн., яку необхідно сплатити протягом семи днів, факт відправлення цього листа підтверджується поштовою квитанцією від 06.112015 р. № 55 (а.с. 80-81).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, місцева (розподільча) теплова мережа це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з положеннями ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом установлено, а представник відповідача проти цього не заперечував, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення ХІ літ А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 210,5 кв.м, до якого позивачем постачається теплова енергія.

Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі продажу теплової енергії не виключає можливості стягнення зі споживача вартості спожитої ним теплової енергії, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

Транзитні прямі та зворотні трубопроводи, які проходять через нежитлові підвальні приміщення відповідача відноситься до внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Через трубопроводи прямого та зворотного току теплоносія, які встановлені у вказаних нежитлових приміщеннях здійснюється постачання теплової енергії (надається послуга з централізованого теплопостачання) споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач теплової енергії це фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу. Система централізованого теплопостачання це сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача.

Відповідно до вимог ст.ст. 68,162 Житлового кодексу України, статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633 IV, споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання.

Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію.

З придбанням у власність нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у відповідача, як їх власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Предметом спору і об`єктом цивільно - правових відносин є надання у належне відповідачу приміщення теплової енергії, яка була фактично отримана споживачем від наявних трубопроводів, розташованих в його приміщеннях.

Належне відповідачу нежитлове приміщення, знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання.

Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією від 03 жовтня 2007 року № 1198 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Враховуючи, що договору між сторонами укладено не було, тому позивач під час вирахування щомісячного обсягу спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 застосовував теплове навантаження у розмірі 0,005197 Гкал, яке було встановлено розрахунком теплового навантаження на опалення від 2015 року (а.с. 19).

Концерн «МТМ» щомісячно розраховував сплату за спожиту теплову енергію таким чином: (показання загальнобудівникового лічильника показання лічильників споживачів, які мають власний прилад обліку) : теплове навантаження усіх споживачів Х теплове навантаження (0,005197 Гкал) ОСОБА_1 .

Суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно заперечень проти розрахунку теплового навантаження, оскільки у разі незгоди відповідача щодо обсягів подачі теплової енергії у вказане нежитлове приміщення, а відтак і розмірів (розрахунку) теплового навантаження, сторона відповідача не надала іншого розрахунку, який би узгоджувався з нормативними актами, що регулюють здійснення такого розрахунку.

Крім того, суд не приймає до уваги наданий представником відповідача розрахунок теплового навантаження 2012 року, розроблений ПП «АлСтеп», так як суду не надано доказів, що вказане підприємство має відповідну ліцензію щодо здійснення відповідного розрахунку (а.с. 163-167).

На адресу відповідача ОСОБА_1 06.11.2015 року Концерном «МТМ» направило несплачені рахунки за спожиту теплову енергію, із зазначенням, що станом на 31.10.2015 р. виникла заборгованість на загальну суму 28 576,45 грн., яку необхідно сплатити протягом семи днів, факт відправлення цього листа підтверджується поштовою квитанцією від 06.112015 р. № 55.

Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 не укладався, але теплова енергія з листопада 2012 року до теперішнього часу відповідачу надається, тобто ОСОБА_1 перебуває у фактичних договірних відносинах з Концерном «МТМ».

Обов`язок вчинення дій, спрямованих на укладення договору на постачання теплової енергії, покладається саме на споживача. Невчинення таких дій має наслідком безоплатне споживання поставленої теплової енергії, що суперечить положенням Закону України «Про теплопостачання».

Актами перевірки теплопостачання нежитлових приміщень зафіксовано, що через нежитлове приміщення проходять неізольовані металеві трубопроводи внутрішньо-будинкової системи опалення, а отже ОСОБА_1 , як власник нежитлового приміщення, є споживачем теплової енергії.

Також суд звертає увагу, що належним відповідачем у справі є саме ОСОБА_1 , оскільки він, як власник вказаного нежитлового приміщення, зобов`язаний утримувати це майно. Тому посилання представника відповідача на договір оренди, яким передбачено обов`язок орендаря (в даному випадку ПП «Т.О.К.») оплачувати комунальні послуги, не заслуговує на увагу.

До твердження представника відповідача стосовно того, що акти приймання-передачі теплової енергії, а також рахунки заборгованості за 2012-2015 р.р. неможливо прийняти як допустимі докази, так як на них є печатка «Концерн «МТМ» Дніпровського району м. Запоріжжя», а Ленінський район м. Запоріжжя перейменований у Дніпровський лише у 2016 році, суд відноситься критично. Так, дійсно 15.03.2016 року філія Концерну «МТМ» Ленінського району м. Запоріжжя була перейменована на філію Концерну «МТМ» Дніпровського району м. Запоріжжя, але вказані документи Концерн «МТМ» долучив як додатки до позовної заяви у жовтні 2017 року.

Крім того, суд не приймає до уваги заяву представника відповідача щодо застосування позовної давності, так як для цього відсутні відповідні підстави.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості у період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року. Позовна заява подана до суду 04.10.2017 року.

Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» 17.02.2016 року звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу. 18.02.2016 року ухвалою суду було видано наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у сумі 28 576 грн. 45 коп. Проте, останній подав заяву про скасування судового наказу, яка 02.12.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя була задоволена та вказаний судовий наказ скасований.

Враховуючи положення ст. 264 ЦК України, факти, встановлені у судовому засіданні, суд вважає, що строк позовної давності перервався та почав спливати з моменту звернення Концерну «МТМ» до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 68, 162 ЖК України, Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», (, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) суму боргу за надання послуг з централізованого опалення в розмірі 28 586 (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», (, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) суму сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.10.2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод