ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/5891/18

Номер провадження 22-ц/816/4520/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2019 року в складі судді Фоменко І.М., постановленого в м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 22 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 29454 грн. 62 коп. за кредитним договором № 134760501 від 03 червня 2015 року, що складається з 11115 грн. 90 коп. тіла кредиту, 1 грн. 74 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 12536 грн. 98 коп. заборгованість по оплаті за управління кредитом; 5800 грн. 00 коп. - заборгованості по пені, а також просило стягнути з відповідача судові витрати. В подальшому уточнивши позовні вимоги в частині структури суми заборгованості, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 29454 грн. 62 коп. за кредитним договором № 134760501 від 03 червня 2015 року, що складається з 11115 грн. 90 коп. тіла кредиту, 1 грн. 74 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 12536 грн. 98 коп. заборгованість по щомісячним процентам; 5800 грн. 00 коп. - заборгованості по пені, а також просило стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 134760501 від 03.06.2015 року, зі строком дії до 03.06.2017 року. За кредитного договору, вона отримала грошові кошти в розмірі 11600 грн. 00 коп. з яких 10000 грн. 00 коп. готівковими коштами, а 1600 грн. 00 коп. було нею сплачено на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» по договору страхування №134760501-С від 03.06.2015 року та в якості початкового проценту за вказаним кредитним договором. В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги від 14.07.2017 року № 20170714, в результаті чого право вимоги за кредитним договором № 134760501 від 03 червня 2015 року перейшло до позивача. Зазначає, що про укладення договору відступлення права вимоги було повідомлено відповідача шляхом направлення йому листа простою кореспонденцією. Також, позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором та не погасив наявну у нього заборгованість позивачу. Вказує, що з моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача, а саме з 14.07.2017 року, ним не нараховувалися жодні штрафні санкції до відповідача.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29454 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що договір про відступлення права вимоги № 20170714 від 17.07.2017 року, що укладений між позивачем та первісним кредитором та витяг з реєстру боржників, не містять відомостей щодо відступлення первісним кредитором новому кредитору сум заборгованості за щомісячними процентами, в тому числі і відносно відповідача. Вказує, що отримавши споживчий кредит, нею було оплачено послуги ПАТ «Страхова компанія ТАС» в розмірі 1200 грн. 00 коп, і вказана сума була включена до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту. Вказує, що жоден із документів, що на думку позивача складають кредитний договір не містять підпису кредитодавця. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача просив застосувати спеціальну позовну давність до вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення пені, однак судом першої інстанції було проігноровано цю заяву. При цьому, позивачем при поданні позову не було зазначено чим саме передбачене нарахування відсотків, невірно підрахована сума щомісячних відсотків, а також двічі стягуються щомісячні відсотки за користування тілом кредиту в сумі 1 грн. 74 коп. та 12536 грн. 98 коп. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що жоден з наданих позивачем доказів належним чином не засвідчений. Крім того, судом було проігноровано необхідність допиту третьої особи в якості свідка.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 заяви на отримання кредиту № 134760501 від 03.06.2015 року та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Зазначає, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем. Підписуючи заяву на отримання кредиту та заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відповідач надала згоду отримати свій примірник кредитного договору шляхом роздрукування з веб сайта кредитодавця за адресою в мережі інтернет www.kreditmarket.ua. Вказує, що плата по щомісячним процентам передбачена умовами договору, проте при формуванні позовної заяви було допущено помилку та зазначено вказану структурну складову заборгованості, платою за управління кредитом, яка дійсно не передбачена договором. Вказує, що судом першої інстанції правомірно не застосовано спеціальний строк позовної давності до заборгованості по пені, оскільки п.7.2 Умов отримання кредитів та інших фінансових послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» встановлено строк позовної давності щодо вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, тривалістю в 10 років. З огляду на викладене, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 03.06.2015 ОСОБА_1 підписала заяву на отримання кредиту № 134760501 та заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а.с. 5 - 6), за умовами яких, остання отримала кредит в сумі 11600 грн. 00 коп. строком до 03.06.2017 року. Розмір процентів за користування тілом кредиту визначено, як початковий процент 4 % від суми кредиту, що становить 400 грн. 00 коп., щомісячний процент в розмірі 4,49 % від суми кредиту, річний процент 0,01 від суми боргу за договором. Крім того, позивач доручив банку сплатити грошові кошти в сумі 1200 грн. 00 коп. в рахунок страхового платежу на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» за договором страхування № 134760501-С від 03.06.2015 року.

03.06.2015 року ОСОБА_1 в рахунок наданого кредиту було отримано від «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. , а 1200грн. за розпорядженням відповідача були перераховані товариством в рахунок сплати страховою суми ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (а.с. 8).

В рахунок погашення кредиту відповідачем було сплачено 1405грн.

З наданого товариством розрахунку заборгованості за договором від 03 червня 2015 року станом на 20.05.2017 року вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором склала 29454 грн. 62 коп., з яких: 11115 грн. 90 коп. тіла кредиту, 1 грн. 74 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 12536 грн. 98 коп. заборгованість по оплаті за управління кредитом; 5800 грн. 00 коп. - заборгованості по пені. (а.с. 12).

14.07.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги за № 20170714 згідно із яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги стосовно осіб, які є боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а.с. 15-18).

Відповідно до умов укладеного договору відступлення прав вимоги від 14.07.2017 року № 20170714 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а новий кредитор прийняв за плату права вимоги до позичальників, за кредитними договорами вказаним у Реєстрі боржників

Згідно з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року, заборгованість відповідача станом на 14.07.2017 року по кредитному договору становить 29454 грн. 62 коп. в тому числі: 11115 грн. 90 коп. тіла кредиту, 1 грн. 74 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 12536 грн. 98 коп. заборгованість по оплаті за управління кредитом; 5800 грн. 00 коп. - заборгованості по пені (а.с. 58-60).

21.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повідомило відповідача про відступлення права вимоги (а.с. 13). Крім того, позивачем 21.07.2017 року на адресу відповідача направлено повідомлення з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 29454 грн. 62 коп.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано умови кредитного договору № 134760501 від 03.06.2015 року та сплачено заборгованість по сумі основного боргу і нарахованих відсотках за користування кредитом, в результаті чого у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». При наявності договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14.07.2014 року, за яким до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , утворена заборгованість в сумі 29454 грн. 62 коп. підлягає сплаті саме на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а тому позов підлягає задоволенню. Також, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про захист прав споживачів та Закон України «Про споживче кредитування» не поширюється на спірні правовідносини, з огляду на те, що при оформленні договору кредитування, відповідач діяла як фізична особа підприємець.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтями 610 , 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, проценти за користування позиченими коштами та неустойка за своєю правовою природою поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності в частині стягнення неустойки (пені). Згідно з частиною 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів відповідно до графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до укладеного кредитного договору від 03.06.2015 року № 134760501 установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З розрахунку суми простроченої заборгованості вбачається, що пеня відповідачу нараховувалась по 21.11.2016 року в той час як позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості по пені 23.05.2018 року, тобто з порушенням річного строку позовної давності.

Доводи позивача стосовно того, що ним не було пропущено строки позовної давності по стягненню пені, оскільки п.7.2 Умов отримання кредитів та інших фінансових послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» встановлено строк позовної давності щодо вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, тривалістю в 10 років, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні вказані Умови отримання кредитів та інших фінансових послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів укладання між сторонами договору про збільшення строків позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості по пені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що викладені апеляційній скарзі, стосовно необхідності застосування наслідків пропущення строків позовної давності по вимогах, що виникають по стягненню заборгованості по пені та наявності підстав, щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по платі за управління кредитом в сумі 12536 грн. 98 коп., то суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення зроблено висновок про те, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникли з кредитного договору укладеного між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», з огляду на те, що відповідачем не було доведено, що вона отримала кредит саме для споживчих цілей, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю. Крім того, з оскаржуваної кредитної угоди № 134760501 від 03.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем.

Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на зміст оскаржуваної кредитної угоди № 134760501 від 03.06.2015 року. Так, у заяві № 134760501 від 03.06.2015 року позивач зазначила, що працює фізичною особою підприємцем (а.с.5). Однак, із змісту зворотної сторінки вказаної заяви, яка розроблена кредитодавцем і є частиною договору приєднання, вбачається, що вказаний кредитний договір регулюється Законом України «Про захист прав споживачів» і на нього розповсюджується частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо змісту договору. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач отримала кредит саме на споживчі цілі, що не пов`язані із місцем її роботи. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Оскільки, відповідно до умов кредитного договору, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надала позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на день укладання кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладання кредитного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії в сумі 520 грн. 84 коп. за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність нарахування відповідачу плати за управління кредитом. Також колегія суддів не може прийняти доводи позивача стосовно того, що вказана плата за управління кредитом насправді є відсотками за користування кредитними коштами, з огляду на те, що вказані доводи суперечать наявним доказам по справі, зокрема, розрахунку позивача, доданому ним до позовної заяви (а.с.12), витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року (а.с. 18) та Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року (а.с. 58-60), у яких вказана сума заборгованості значиться, як борг по оплаті за управління кредитом, а не як заборгованість з простроченої плати за щомісячними процентами. Доказів, що вказані суми є саме заборгованістю з простроченої плати за щомісячними процентами позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, станом на день звернення позивача до суду у відповідача утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 11115 грн. 90 коп. та процентах в в сумі 1,74 грн.

Вказані обставини також визнаються сторонами по справі. Доказів погашення вказаної заборгованості матеріали справи не містять, а відтак вказані суми підлягає стягненню.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи на підставі п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 37,74 %, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 664 грн. 98 коп. Водночас, з позивача необхідно стягнути на користь відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1655 грн. 41 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11117 грн. 64 коп., з яких 11115 грн. 90 коп. заборгованість по тілу кредиту та 1 грн. 74 коп. заборгованість за відсотками за користування тілом кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 664 грн 98 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1655 грн 41 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко