Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 146/224/17

провадження № 61-31419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач-1 - ОСОБА_1 ,

позивач-2 - ОСОБА_2 ,

представник позивача-2 - ОСОБА_3 ,

відповідач-1 - ОСОБА_4 ,

відповідач-2 - ОСОБА_5 ,

представник відповідача-2 - ОСОБА_6,

третя особа - Великорусавська сільська рада Томашпільського району Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С., Зайцева А. Ю. від 27 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Великорусавська сільська рада Томашпільського району Вінницької області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Томашпільського народного суду Вінницької області від 27 травня 1976 року вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 в рівних частинах. 19 грудня 2014 року вказане рішення було внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

У лютому 2017 року позивачі дізналися, що 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 . Зазначали, що вони не укладали жодних угод із ОСОБА_4 , чи будь-якою іншою особою щодо передачі права власності на спірний будинок і не уповноважували нікого на вчинення таких дій.

Посилаючись на викладене, просили визнати, що вони пропустили строк на звернення до суду з поважних причин та поновити його; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 , видане 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк звернення до суду. Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 , видане 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Поновлюючи позивачам пропущений строк звернення до суду з позовом, суд першої інстанції виходив із поважності причин його пропуску, оскільки про своє порушене право позивачі дізналися в лютому 2017 року, коли виник спір щодо поділу майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Оскільки позивачі є співвласниками спірного будинку згідно з рішенням Томашпільського народного суду Вінницької області від 27 травня 1976 року, на підставі якого вони в 2014 році зареєстрували право власності, то видане в 2003 році на їх будинок свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_4 , якому вони будинок не відчужували будь-яким способом, порушує їх права як співвласників будинку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачами не доведено факт набуття ними як членами колгоспного двору права власності на частку у майні, що відносилося до колгоспного двору, а тому видане 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на спірний будинок не порушує права позивачів, відтак у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції увійшов в обговорення питання правомірності набуття позивачами права на частку у колгоспному дворі, що не було предметом спору. Крім того, не врахував, що позивачі не втратили право власності на майно, яке належало до колгоспного двору, оскільки своєю працею та коштами брали участь у веденні господарства; позивачі ні ОСОБА_5 , ні будь-кого іншого не уповноважували на переоформлення спірного будинку, а Великорусавська сільська рада не мала права розпоряджатися спірним майном, оскільки воно не було її власністю. Посилання суду на рішення виконкому Томашпільської районної ради народних депутатів № 97 від 21 травня 1987 року є безпідставним, оскільки воно не було предметом оцінки судом першої інстанції та не стосується суті спору.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 146/224/17 з Томашпільського районного суду Вінницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 27 травня 1976 року було ухвалено рішення Томашпільського народного суду Вінницької області за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про поділ майна колгоспного двору, яким на підставі статей 123, 125 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_7 було виділено 1/4 частини майна в грошовому еквіваленті, а все майно в натурі відповідно до акта оцінки залишено ОСОБА_1 та ОСОБА_2

19 грудня 2014 року позивачі на підставі вказаного судового рішення зареєстрували своє право власності на вказаний будинок у рівних частинах.

30 січня 2003 року Великорусанівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 видала свідоцтво на право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 .

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини зауважував, що стаття 1 Першого протоколу по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (рішення у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 08 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102) (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд установив, що будинок АДРЕСА_1 був побудований у 1959 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок.

27 травня 1976 року Томашпільським народним судом Вінницької області відповідно до статей 123, 125 ЦК УРСР 1963 року було поділено майно колгоспного двору, відповідно до якого ОСОБА_7 було виділено 1/4 частини майна в грошовому еквіваленті, а все майно в натурі відповідно до акта оцінки залишено ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На час виникнення спірних правовідносин була чинна Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56), абзацом 2 пунктом 6 якої було передбачено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 19 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували своє право власності у рівних частинах на будинок АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачі не набули право власності на спірний будинок, оскільки не довели, що вони як члени колгоспного двору набули право власності на частку у майні, що відносилося до колгоспного двору.

Проте за обставин наявності рішення суду, що набрало законної сили, за яким за позивачами визнане право власності на спірний будинок в порядку поділу майна колгоспного двору, зареєстрованого за ними права власності на спірний будинок, що ніким не оспорюється, висновки суду апеляційної інстанції про те, що видане на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на спірний будинок не порушує право позивачів, є помилковими.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у ОСОБА_4 правових підстав, які стали передумовою для оформлення на його ім`я оспорюваного свідоцтва про право власності на спірний будинок, і на наявність таких обставин не посилаються і відповідачі.

З урахуванням встановлених обставин, висновок суду першої інстанції про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спірний будинок, видане на ім`я ОСОБА_4 , відповідає вимогам закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасовано ухвалене в справі рішення апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, то відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України понесені позивачами судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на відповідачів.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 384 грн (триста вісімдесят чотири гривні) з кожного на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. М. Ігнатенко

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков

В. П. Курило