Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4844/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

16 жовтня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

за участю представника відповідача Омельчука І.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 1 у м. Коростені Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання дій протиправними, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання дій протиправними.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що між нею та приватним акціонерним товариством "УкрСиббанк" укладені договори про споживчі кредити: № 0 від 18.09.2006 року в сумі 25612,18 швейцарських франків, № 0 від 22.09.2006 року в сумі 55000,00 швейцарських франків, № 0 від 16.05.2008 року в сумі 79200,00 доларів США, №0 від 20.08.2008 року в сумі 60000,00 доларів США та укладено договір іпотеки, за яким гарантією повернення коштів стало приміщення. Через фінансову кризу платежі банку в подальші роки було здійснено несвоєчасно, але після проведеної банком акції та часткової сплати суми заборгованості за кредитом, залишок боргу банк анулював.

В результаті, 14 травня 2013 року банк, в якості податкового агента, надіслав позивачу повідомлення, в якому поставив до відома про те, що анульована сума заборгованості 1153107,37 грн є її доходом, отриманим як додаткове благо, і вона зобов`язана сплатити податок з цієї суми в розмірі 17 %, відповідно до приписів Податкового кодексу України. Позивач вважає, що відповідач не являється податковим агентом по відношенню до її доходів та неправомірно надав визначення додаткового блага, що і стало приводом для звернення до суду. Просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо визначення отриманого нею доходу у вигляді додаткового блага в сумі 1153107,34 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Омельчук І.М. позовні вимоги до банка не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та при ухваленні рішення врахувати надані суду заперечення проти позову.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладені договори про надання споживчого кредиту: № 0 від 18.09.2006 року в сумі 25612,18 швейцарських франків (а.с.15-25), № 0 від 22.09.2006 року в сумі 55000,00 швейцарських франків (а.с.49-59), № 0 від 16.05.2008 року в сумі 79200,00 доларів США (а.с.37-43), № 0 від 20.08.2008 року в сумі 60000,00 доларів США (а.с.32-35).

Згідно акту обстеження та оцінки майна, що передається в заставу, затвердженого між представником АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 , в забезпечення своєчасного виконання позичальником (позивачем) зобов`язань за договорами про надання кредитів, гарантією повернення коштів стало нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29, 64).

22 квітня 2013 року правлінням акціонерного товариства "УкрСиббанк" прийнято рішення про часткове погашення ОСОБА_1 кредитів, скасування штрафних санкцій за договорами та анулювання заборгованості по кредитам в регістрах обліку без послідуючого стягнення, про що зазначено представником відповідача в запереченні проти позову (а.с.72).

14 травня 2013 року акціонерним товариством "УкрСиббанк" було надіслано на адресу ОСОБА_1 (а не вручено під підпис позивачу, як зазначено представником відповідача в запереченні проти позову) повідомлення про анулювання боргу в порядку пп."д" пп.164.2.17 п.164 Податкового кодексу України від 14.05.2013 року, де вказано про анулювання кредитної заборгованості позивача по договорам та повідомлено, що відповідно до пп."д" пп.164.2.17 п.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом ОСОБА_1 , отримане як додаткове благо, та вказано про необхідність сплати самостійно податок з такого доходу і відобразити його у річній податковій декларації на доходи фізичних осіб (а.с.31, 36, 48, 65).

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Так, згідно абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У відповідності до пп.14.1.47, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, за нормами пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Крім того, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України передбачає, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Таким чином, згідно Податкового кодексу України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

При цьому, у відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу.

За приписами пп.165.1.49 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання (пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). З огляду на правову природу неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобов`язань та відсотків, які є платою за користування кредитом, відповідні суми для цілей оподаткування не можуть бути включені до доходу, отриманого в якості додаткового блага.

З обставин даної справи, суд встановив, що позивачу банком анульовано суму зобов`язань по кредитним договорам, у тому числі заборгованість по кредиту в сумі - 866682,38 грн, по відсоткам в сумі - 249970,43 грн, по штрафним санкціям - 36452,06 грн, (про що також зазначено представником відповідача в запереченні проти позову).

Таким чином, анульована позивачу сума тіла кредиту повинна бути включена нею ( ОСОБА_1 ) до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо (в силу абз. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України), а отже і до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу в силу пп.164.2 Податкового кодексу України. Анульовані суми неустойки та відсотків в якості плати за кредит до доходу платника податків, що підлягає оподаткуванню, не включаються.

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, згідно з ч.ч.2,3 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.546 ч.1 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком (відповідачем) та його клієнтом (позивачем) з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. При цьому нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед банком.

Отже, прощення пені та штрафів (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання регулюється між сторонами в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

На підставі наведеного суд вважає, що штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, нарахована позивачу банком, відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що сума анульованого боргу (отриманого позивачем ОСОБА_1 , доходу у вигляді додаткового блага), мала б бути визначена банком, виходячи виключно із анульованої суми тіла кредиту, без урахування анульованої суми відсотків та штрафних санкцій. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в змісті постанови Верховного суду України від 13.03.2018 року № К/9901/21170/18 по справі № 826/6380/15.

Згідно з підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою № 1ДФза підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу "126" (наказ ДПА України від 24.12.2010 року № 1020, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за № 46/18784).

Платник податку - боржник, у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Кодексу, зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (п. 179.7 ст. 179 Кодексу).

Крім того, суд звертає увагу, що визначальною ознакою доходу є фактичне отримання (нарахування) платником податку такого доходу, у зв`язку з чим, анульовані суми тіла кредиту, за змістом абз. "д" пп.164.2.17 пп.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, включаються до доходу платника податку в якості додаткового блага, в той час як плата по кредиту (в тому числі у вигляді відсотків) таким доходом платника податку не є.

Таким чином, анульована позивачу сума тіла кредиту повинна бути включена позивачем до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо (в силу абз. "д" пп.164.2.17 пп.164.2 ст.164 Податкового кодексу України), а отже і до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (в силу пп. 164.2 Податкового кодексу України). Анульовані суми неустойки та відсотків в якості плати за кредит до доходу платника податків, що підлягає оподаткуванню, не включаються.

Однак, всупереч викладеному є той факт, що до складу доходу позивача у вигляді додаткового блага банком (відповідачем) включено суму по кредитному договору № 0 в сумі 126384,70 грн., однак уповноваженими представниками банку не враховано той факт, що стороною за даним кредитним договором є фізична особа - підприємець ОСОБА_1, а тому зазначена сума доходу має обліковуватись окремо, оскільки в податковому органі за місцем її реєстрації відкриті та ведуться окремі особові рахунки по нарахуванню та сплаті сум податкових зобов`язань. Виходячи зі змісту кредитного договору та наведених вище обставин, у відповідача були відсутні належні правові підстави для визначення та відображення в змісті податкової звітності (податковий розрахунок № 1ДФ) сум доходу у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 , а необхідно було визначити та відобразити по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 . Фактично, банківською установою, в змісті податкової звітності невірно визначено суб`єкта по якому задекларовано факт анулювання боргу, що є істотним порушенням, яке як наслідок призвело до нарахування сум податкових зобов`язань іншому платнику податків.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Положення ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписи ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо визначення отриманого доходу позивачем ОСОБА_1 в сумі 1153107,34 грн, як додаткового блага та з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 2604 грн 48 копійок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 259, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.15, 525, 526, 530, 610-612, 629, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України "Про захист прав споживачів", суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії акціонерного товариства "УкрСиббанк" щодо визначення отриманого доходу ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага в сумі 1153107,34 грн - протиправними.

Стягнути з акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь держави 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25 жовтня 2019 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: акціонерне товариство "УкрСиббанк", місцезнаходження - 03115, місто Київ, вулиця Ф.Пушиної, 21, каб.313, .

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області В. П. Коренюк