Справа № 620/2073/12
Номер провадження 6/289/16/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вищевказаною заявою.

Заявник обґрунтовує заявлені вимоги тим, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.12.2012 у справі № 620/2073/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 27 600,00 грн. за договором позики. На виконання зазначеного рішення Радомишльським районним судом Житомирської області було видано виконавчий лист, який був втрачений при пересилці. ОСОБА_2 будо отримано дублікат виконавчого листа, який був пред`явлений до ВДВС Радомишльського РУЮ у Житомирській області з метою примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.09.2013 у справі № 289/1540/13-ц було задоволено подання державного виконавця ВДВС Радомишльського РУЮ про тимчасове обмеження боржника у праві на виїзд за межі території України та обмежено право (без вилучення паспорта) ОСОБА_1 на виїзд за межі території України на термін - до виконання боргових зобов`язань згідно рішення суду.

31.05.2017 старшим державним виконавцем Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 48473811 відносно стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 в сумі 27 600,00 грн. за договором позики, тому заявник вважає, що на даний час відпала потреба в обмеженні її конституційних прав щодо свободи пересування.

В судове засідання заявник не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Старший державний виконавець Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Гаврисевич Т.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутність та приєднати до матеріалів справи копії документів по виконавчому провадженню № 48473811.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.12.2012 у справі № 620/2073/12, яке 20.12.2013 ухвалою Апеляційного суду Житомирської області було залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 27 600,00 грн. за договором позики (а.с. 21-22,23).

19.08.2015 постановою старшого державного виконавця ВДВС Радомишльського РУЮ у Житомирській області відкрито виконавче провадження по дублікату виконавчого листа № 6/289/83/15 виданого 24.06.2015 Радомишльським районним судом Житомирської області.

Згідно ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.09.2013 у справі № 289/1540/13-ц задоволено подання державного виконавця ВДВС Радомишльського РУЮ про тимчасове обмеження боржника у праві на виїзд за межі території України та обмежено право (без вилучення паспорта) ОСОБА_1 на виїзд за межі території України на термін - до виконання боргових зобов`язань згідно рішення суду (а.с.20).

31.05.2017 старшим державним виконавцем Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Василенко О.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 48473811 у зв`язку з смертю стягувача.

Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 3 від 13.09.2018, ОСОБА_2 помер 27.01.2017 про що Житомирським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області було зроблено актовий запис за № 272 (а.с.10).

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Положеннями ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" регламентовано, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що виконавче провадження, в межах якого до заявника було застосовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, закрито, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Загальною декларацією прав людини, ст. 33 Конституції України, ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, до виконання боргових зобов`язань згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.12.2012 у справі № 620/2073/12, встановлене ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.09.2013 у справі № 289/1540/13-ц.

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України для виконання, а учасникам справи для відому.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя /підпис/ Д. Ю. Луньова

Згідно з оригіналом

Суддя Д. Ю. Луньова

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)