ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3399/17

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1273/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді - Губар В.С.,

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 01 серпня 2019 року

УСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 08 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.>

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість у сумі 48455,58 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 3999,20 грн., по процентам за користування кредитом - 38377 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3295,78 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2283,60 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача. Відсотки нараховані в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті. Штрафні санкції та комісія нараховані відповідно до п.2.1.1.7.6 п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково (а.с.84-86).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08.09.2011року в розмірі 44995,01 грн., з них: заборгованість за кредитом - 3999,20 грн., заборгованість за відсотками - 38377 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2118,81 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2019 року заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2017 року у справі скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку (а.с.87-89).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково (а.с.131-137).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08.09.2011 року в розмірі 3999 грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту дослідження всіх фактичних обставин справи, просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків, пені та штрафів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі, залишивши в іншій частині судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що надані ОСОБА_1 кредитні кошти відповідач банку своєчасно не повернув. Існування та розмір заборгованості за кредитом підтверджується наявними у справі доказами, проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з боржника відсотків по кредиту, пені та штрафів, незважаючи, що за умовами кредитування сторонами погоджено всі істотні умови договору, в тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафів.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_1 не подавався.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошті у добровільному порядку відповідачем не повернуті, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 207, 526,530,626,628,638,1048,1054 ЦК України, визнав за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3999,20 грн., яка становить тіло кредиту.

Суд першої інстанції зазначив, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору як такі, що не підписані і не визнаються позичальником та не передбачені у підписаній ним анкеті - заяві, яка сама по собі не може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих йому умов та приєднання до оспорюваного договору, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої позивачем суми відсотків, комісії, пені та штрафів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 08 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Тарифами банку та отримав кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня червня 2016 року (а.с. 108).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не звертався. Факт отримання банківської карти відповідачем не заперечується, про свідчить його заява про перегляд заочного рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 жовтня 2017 року (а.с.67-73).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки з встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Згідно з наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості станом на 30 квітня 2017 року, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 08.09.2011 року становить 48455,58 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3999,20 грн., за відсотками - 38377 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3295,78 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2118,81 грн. (а.с. 4-5).

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти станом на 30 квітня 2017 року (а.с. 109-114).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети -заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вказані норми матеріального права та сукупність обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені, комісії та штрафів та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 3999,20 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

В анкеті-заяві від 08 вересня 2011 року, підписаній ОСОБА_1 , процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимогу про стягнення кредитних коштів, банк просив окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути інші складові повної вартості кредиту - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, пеню за прострочене зобов`язання, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір вказаних складових і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 08 вересня 2011 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7-31), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Водночас, матеріали справи не містять достовірних доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів ПриватБанку. Разом з тим, позивачем не надано належних і допустимих документальних доказів, які саме Умови та правила банківських послуг були запропоновані відповідачу при укладенні кредитного договору.

Позивачем також не доведено, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів вказані Умови, Правила та Тарифи банку, які відповідач не підписував і не визнає, передбачали порядок нарахування і умови сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), комісій та саме у розмірах, зазначених позивачем у розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.4-31).

Отже, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафів за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

За таких обставин до спірних правовідносин між сторонами неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Роздруківку із сайту позивача апеляційний суд не приймає в якості належного і допустимого доказу у цій справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги довідку про умови кредитування та інші докази, приєднані позивачем до письмових пояснень, оскільки ці документи не подавались до суду першої інстанції і подання їх до суду апеляційної інстанції суперечить вимогам ч.ч.1,2,4,5,8,9 ст. 83 та ст. 367 ЦПК України (а.с.164-171).

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) не є безспірними та безсумнівними, оскільки неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (08 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 червня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

Зважаючи на викладене, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: www.privatbank.ua, які наявні в матеріалах справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 вересня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, неможливо вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, сплату процентів, комісії, пені та штрафів за користування кредитними коштами, а тому підстави для стягнення з відповідача цих не обумовлених договором платежів - відсутні.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив, а отже, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав самостійно визначити суму нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи за межи визначеного позивачем періоду часу, протягом якого тривало таке невиконання зобов`язання.

Висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні відсотків за користування кредитними коштами грунтується не на відсутності для цього правових підстав в цілому, а за безпідставністю цих вимог банку через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 0 2011 року, з посиланням на те, що надані банком Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України). В ході судового розгляду позивач підстави позову, в тому числі щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені, штрафів, не змінював, вимоги щодо захисту порушенного права, який не суперечить закону, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, позовна заява банку не містить.

Отже, суд не наділений процесуальними повноваженнями розглядати і вирішувати вимоги з інших правових підстав, ніж ті, що були заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на сукупність обставин справи, інші доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не впливають на вирішення спору по суті.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, штрафів та пені.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: