Справа № 182/2917/19
Провадження № 2/0182/2848/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.10.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся до відповідача з позовними вимогами про поділ майна подружжя та просив суд поділити між ними автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 шляхом присудження йому грошової компенсації замість його частки у спільній сумісній власності та стягнути з відповідача на його користь 74500 грн. Просив суд право власності на автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 визнати в цілому за ОСОБА_2 . Також просив суд покласти на відповідача понесені судові витрати по справі(а.с.2-4).

07.10.2019 року позивач уточнив позовні вимоги та просить суд поділити між ним та відповідачем спільне сумісне майно автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 шляхом присудження на користь відповідача грошової компенсації замість її частки у спільній сумісній власності в розмірі 74500 грн., внесені ним на депозитний рахунок Нікопольського міськрайонного суду , а право власності на автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 визнати в цілому за ним(а.с. 114-115).

10.10.2019 року позивач уточнив позовні вимоги зазначивши, що в позовній заяві помилково зазначений номер кузова спірного автомобіля „JVDSTCY4AU01213 замість вірного „JMBSTCY4A8U012134(а.с. 137)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 був придбаний у шлюбі з відповідачем за 149 000 грн. та є їх спільною сумісною власністю. Автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 є неподільною річчю, а тому він може бути присуджений одному із подружжя. Частки майна дружини і чоловіка є рівними, тому грошова компенсація 1/2 частки вартості автомобіля становить 74500 грн. Станом на 30.09.2019 року відповідач не внесла на депозит суду грошову компенсацію на його користь за 1/2 частину автомобіля, а він має можливість виплатити грошову компенсацію на користь відповідача в розмірі 74 500 грн. та має намір внести цю суму на депозитний рахунок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. (а.с. 2-4,114-115)

Відповідач подала відзив на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки автомобіль MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за її особисті кошти, отримані у позику від ОСОБА_3 . Укладення договору позики на придбання автомобілю MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відбувалось не в інтересах сім`ї, а саме для придбання в особисту власність коштовного майна. Оскільки позивачем будь-яких доказів належності майна до спільної сумісної власності подружжя не надано, просить суд відмовити в позові.(а.с.83-88)

Позивач подав відповідь на відзив та просить суд задовольнити його позовні вимоги, оскільки позика у розмірі 150000 грн., яка отримана ОСОБА_2 є також спільною сумісною власністю подружжя. При цьому про наявність цього договору йому стало відомо лише 02.10.2019 року. Як витратила відповідач отримані у позику кошти йому не відомо, а зазначення в договорі позики умови щодо цільового використання грошової суми на купівлю автомобіля є нікчемною і не може підтверджувати того факту, що гроші були набуті відповідачем в особисту власність. Вважає, що ОСОБА_2 або не укладала договору позики саме 04.01.2017 року, або укладала його в інший день і приховала від нього цей факт або вступила в злочинний зговір зі своїм батьком ОСОБА_3 , внаслідок чого ними було сфальсифіковано договір і боргові розписки. Зазначені обставини свідчать про недобросовісність дружини відносно нього, як до її чоловіка. Зазначив також, що відповідач має низький рівень доходу в розмірі 5412 грн., а тому вочевидь є неправдивим її твердження, що вона самостійно здійснює ремонт і утримання автомобіля за свої власні кошти. Усі витрати, які здійснювала ОСОБА_2 за період шлюбу, проводились за рахунок коштів, які були їх спільною власністю. Вважає, що докази, надані ОСОБА_2 , є такими, що не стосуються предмету доказування і не мають значення для справи, а тому просить суд їх не брати до уваги (а.с. 123-126).

Відповідач також подала відзив на заяву про зміну предмету позову та просить суд відмовити позивачу, оскільки обрання способу поділу майна як-то зазначено в первісному позові шляхом присудження позивачу грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, або шляхом визначення за позивачем права власності на майно в цілому та сплату грошової компенсації відповідачу не має будь-якого значення, оскільки автомобіль є її особистою власністю і поділу не підлягає, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову(а.с.141-142)

Відповідач також подала заперечення на позовну заяву , отримавши відповідь на відзив позивача, просить суд відхилити зазначені у відповіді на відзив доводи позивача при ухваленні судового рішення, оскільки зазначені позивачем доводи та сумніви щодо укладеного договору позики є лише припущеннями, нею подані письмові докази, які підтверджують обставини придбання автомобіля за отримані у позику кошти. Посилання позивача на неможливість укладення 04.01.2017 року в м. Нікополі при укладенні договору позики жодним чином не впливає на зміст та суть договору позики, оскільки місце підписання договору не є його обов`язковим реквізитом. Правовідносини із позики є правовідносинами не консесуального, а реального характеру та підтвердженням їх виконання є факт отримання грошових коштів, а не домовленість про таке. Грошові кошти , які отримані у позику, були надані батьком саме для придбання авто у власність і ця домовленість була реалізована 05.01.2017 року шляхом укладення договору купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 року. (а.с.149-151)

16.10.2019 року ОСОБА_3 подав до суду пояснення по справі в яких підтвердив , що надав дорогу доньці у вигляді позики на придбання нею автомобіля для особистих цілей, про що вони зазначили в договорі. Підставою було те, що позивач заперечував відповідачу в частому та регулярному спілкуванні із батьками. Позивач обґрунтовував свої заперечення значним фінансовим навантаженням на бюджет родини через значну відстань між м. Харків та м. Нікополь. Тому було вирішено забезпечити відповідача власним автомобілем. Він мав фінансову можливість допомогти дочці грошима, оскільки в нього були наявні грошові заощадження, про що свідчать виписки по депозитним рахункам та копії договорів по депозитним рахункам. Крім того йому у грудні 2015 року Пенсійним фондом України було перераховано грошові кошти у сумі 77125,38 грн. як пенсійне забезпечення. Питання придбання донькою власного автомобілю обговорювалось в їх родині. На його прохання донька обирала різні варіанти та повідомляла про вартість, яку необхідно сплатити. Власних коштів, щоб одразу оплатити вартість автомобілю, вона не мала, тому просила його про фінансову допомогу. Оскільки він надав кошти саме у власність доньці, а не в інтересах їх родини, тому з позивачем і не узгоджував це питання та не повідомляв про відносини з донькою. Автомобіль донькою був придбаний за 149000 грн., тобто в межах наданої ним позики , що підтверджується письмовими доказами. На даний час донька повернула частину позики в загальній сумі 60000 грн.. що підтверджується розписками. Зазначає, що не мав можливості обюрати інший спосіб допомогти доньці в придбанні власного автомобілю, наприклад придбати на своє ім`я та в подальшому його подарувати їй, оскільки юридичне переоформлення правовстановлюючих документів коштує дорого. Додаткових коштів він не має. Вважає, що позивач помиляється в дійсних обставинах, заявивши позов про поділ автомобілю MITSUBISHI LANCER , 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , оскільки такий автомобіль не є та не міг бути спільною власністю подружжя. Просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.(а.с. 158-161)

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.05.2019 року постановлено передати справу за територіальною підсудністю на розгляд Дзержинського районного суду міста Харкова (а.с.26)

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.08.2019 року ухвалу Нікопольського міськрайонного суду від 06.05.2019 року скасовано та справу направлено до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України(а.с.53-55)

16.08.2019 року справу передано в провадження судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Багровій А.Г(а.с. 58)

16.08.2019 року постановлено ухвалу про повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову(а.с.60)

16.08.2019 року вчинено запит на отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача ОСОБА_2 (а.с.60)

05.09.2019 року до Нікопольського міськрайонного суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача ОСОБА_2 (а.с.65)

05.09.2019 року по справі відкрито провадження, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), вирішені клопотання позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, про витребування доказів (а.с.66-68)

05.09.2019 року ухвалою суду постановлено відмовити позивачу у задоволенні заяви про призначення авто товарознавчої експертизи(а.с.69)

23.09.2019 року ухвалою суду постановлено відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін(а.с.80)

23.09.2019 року ухвалою суду відмовлено ОСОБА_1 у розгляді справи за правилами загального позовного провадження (а.с.81).

27.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.83-88)

01.10.2019 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (а.с.110)

07.10.2019 року позивач подав заяву про зміну предмету позову(а.с.114-116)

10.10.2019 року позивач повторно подав заяву про зміну предмету позову(а.с.120-121)

10.10.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.123-126)

10.10.2019 року позивач уточнив зміст позовних вимог (а.с.137)

11.10.2019 року до суду надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову (а.с.141-142)

16.10.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача проти позову(а.с.149-151)

16.10.2019 року до суду надішли письмові пояснення ОСОБА_3 (а.с. 158-161)

Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.

Судом встановлено.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 01.09.2007 року (а.с.8)

Дзержинським районним судом міста Харкова розглядається справа №638/576/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу(а.с.10). Провадження по справі відкрито 28.01.2019 року.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень справа №638/576/19 Дзержинським районним судом міста Харкова розглянута, 04.10.2019 року по справі ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. На даний час рішення не набрало законної сили.

Відповідно до наданих сторонами по справі копій письмових доказів на підставі Договору купівлі-продажу №5676/17/000399 від 05.01.2017 року укладеного суб`єктом господарювання ТОВ „ТБ СЛОБОЖАНЩИНА та ОСОБА_2 на ім`я громадянки ОСОБА_2 05.01.2017 року у ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області зареєстрований автомобіль MITSUBISHI LANCER , кузов НОМЕР_2 , 2008 року випуску, вартістю 149000 грн. На транспортний засіб закріплено номерний знак НОМЕР_1 (а.с.7, 89-91).

Згідно ч.3ст.368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно дост. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

Ст.57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу.

Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю.

Відповідно до п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як вбачається з наданої відповідачем копії письмового договору позики від 04.01.2007 року ОСОБА_2 отримала від свого батька ОСОБА_3 у позику 150000 грн. із зазначенням мети позики: на придбання позичальником у власність легкового автомобілю(а.с.92-97).

Разом з ти суд звертає увагу, що відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що отримані нею від ОСОБА_3 кошти в сумі 150000 грн. були використані саме на придбання автомобіля MITSUBISHI LANCER , кузов НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Відсутні у справі також і будь-які інші докази належності коштів в сумі 149000 грн., які були оплачені за транспортний засіб MITSUBISHI LANCER , кузов НОМЕР_2 , 2008 року випуску, до особистих коштів відповідача.

Отже суд приходить до висновку, що спірний автомобіль MITSUBISHI LANCER , кузов НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 придбано за спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї, а відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, а презумпція спільності майна, набутого подружжям за час шлюбу, ОСОБА_2 спростована не була.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу автомобіля як спільної сумісної власності його та відповідача ОСОБА_2 , підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, оцінивши надані сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеного спору, суд вважає, що спірне майно слід поділити з урахуванням презумпції спільності майна з визнанням за кожним зі сторін права на ідеальну частку, яка є рівною.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених в статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

ОСОБА_1 просить суд провести поділ спільного майна подружжя шляхом припинення права власності відповідача на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Разом з тим, суд зазначає, що примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду . Проте позивач такі кошти не вніс.

З урахуванням зазначеного, в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль за позивачем шляхом припинення права відповідача на частку у спільному майні та присудження грошової компенсації відповідачу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 564 грн. 60 коп.

Враховуючи позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладену в Постанові від 29.02.2019 року по справі № 464/7011/16-ц, керуючись ст.ст.60,63,69,70,71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.364, 368,370,372 ЦК України, та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11„Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-82 , 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити автомобіль марки MITSUBISHI LANCER , кузов НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначивши по 1/2 частці за кожним у спільному майні подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 564 грн. 60 коп.( п`ятсот шістдесят чотири грн. 60 коп.)

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 25.10.2019 року.

Дані про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Суддя: А. Г. Багрова