Дата документу 01.11.2019 Справа № 337/996/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/996/19
Провадження №22-ц/807/3033/19
Головуючий в 1-й інстанції Дмитрієва М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 02 серпня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року позивач на користь відповідача сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Поряд із цим, на підставі постанови Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя про звернення стягнення на заробітну плату від 01 лютого 2019 року він сплачує 1/2 частину заробітку, тобто фактично сплачує на користь ОСОБА_2 50 відсотків заробітної плати. Також на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/5 частини кожному від усіх видів доходу. Вказує, що з народження другого сина, який також потребує належного матеріального забезпечення, виплата аліментів на першого сина у повному обсязі є неможливою, оскільки фактично розмір утримання із його заробітної плати складає 90 відсотків. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Хортицього районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сімейний стан позивача змінився, оскільки в нього народилась ще одна дитини на користь, якої він сплачує аліменти, а це є підставою для зменшення розміру аліментів, який стягується на утримання першої дитини.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Сердюк Р.В. просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки, апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 грудня 2012 року і до досягнення дитиною трьох років.

10 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 42.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 03 травня 2018 року Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 274, батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4

25 лютого 2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), починаючи з 06 грудня 2018 року, тобто до 18 квітня 2021 року.

01 лютого 2019 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у рамках виконання виконавчого листа по цивільній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримує у Запорізькому окружному адміністративному суді у розмірі 50 відсотків до виплати загальної суми боргу у розмірі 7 792, 33 грн. Визначено, що після стягнення заборгованості аліменти відраховувати згідно виконавчого листа у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2013 року і до повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем своїх позовних вимог, а саме факту відрахування із заробітної плати позивача 90% її розміру та необхідності утримання другої дитини за наявності, стягнення на цю дитину аліментів за рішенням суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13.

Матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментів за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 року, відповідно до якого з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позивача змінився сімейний стан, а саме, у нього народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого, на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2019 року з позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини усіх видів доходу.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що факт народження у позивача другої дитини є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів та дійшов до хибних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів стягуваних на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/5 частини заробітку позивача.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частки до 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встано0влені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 01 листопада 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка