Справа № 500/6578/18
Провадження № 2/500/998/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя Швець В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В:

Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області (далі: Управління) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 мотивуючи заявлені вимоги тим, що в період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2017 року відповідач надмірно отримала кошти у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 170950грн. 26коп., оскільки приховала, що у власності сім`ї перебуває більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). Управління просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь надмірно виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім?ям у розмірі 170950грн. 26коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, дали пояснення, що відповідач дійсно отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім?ям. Дійсно, у 2008 році її чоловік, ОСОБА_4 , зареєстрував на себе вантажний фургон марки «OPEL VIVARO», н/з НОМЕР_1 , 2001 року випуску, 01 квітня 2011 року на її ім`я також був зареєстрований автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», д/н НОМЕР_2 , 2005 року випуску. 18 листопада 2010 року у зв`язку з скрутним матеріальним становищем її чоловік - ОСОБА_4 по нотаріальній довіреності №5817 передав автомобіль «OPEL VIVARO» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строком на 10 років з усіма правами щодо нього, в тому рахунку з правом розпорядження. Фактично автомобіль був проданий та вибув з володіння, користування та розпорядження відповідача. Саме тому, 31 січня 2013 року при поданні 31.01.2013 року декларації про доходи та майновий стан в розділі IV вона вказала своє прізвище, тобто зазначила, що за її сім`єю зареєстрований тільки один автомобіль, маючи на увазі автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS». Фактично ж і цей автомобіль не знаходився в володінні та користуванні відповідача, оскільки влітку 2013 року вона його передала матері свого чоловіка ОСОБА_7 в якої він і знаходився до переоформлення його на іншу особу вже на початку 2018 року. Особисто відповідач не має прав на управління автомобілями, а зі своїм чоловіком - ОСОБА_4 - не мешкає з червня 2013 року, де він проживає їй не відомо, допомоги він не надає, про що було зазначено в заяві на ім`я позивача, що мається в матеріалах доданих до позову. Подати офіційно на розірвання шлюбу вона не може по релігійним переконанням. Таким чином, відповідач вважає, що ніякої провини в її діях немає, недостовірних документів вона управлінню не надавала.

У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що в деклараціях про доходи та майновий стан ОСОБА_2 повідомила, що у власності чи володінні її сім`ї немає автомобілів чи транспортних засобів (механізмів). Згідно інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 5144 Регіонального сервісного центру в Одеській області та облікових карток приватного транспортного засобу у 2008 році чоловік відповідача - ОСОБА_4 , зареєстрував на себе вантажний фургон марки «OPEL VIVARO», н/з НОМЕР_1 , 2001 року випуску; 01 квітня 2011 року на ім`я відповідача також був зареєстрований автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», д/н НОМЕР_2 , 2005 року випуску.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі Закон) державною соціальною допомогою малозабезпеченим сім`ям є щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2.3 Порядку соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За пунктом 6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

Відповідно до статті 7 Закону та пункту 10 Порядку державна соціальна допомога не призначається зокрема у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Отже в розумінні абзацу четвертого частини першої статті 7 Закону припинення виплати соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та/або повернення (стягнення) її, у випадку, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму), можливі тоді, коли мали місце обставини навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу, тобто коли відсутні обставини, передбачені частиною другою та/або частиною четвертою цієї статті.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 545/163/17.

Суд враховує, що на час звернення ОСОБА_2 до Управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям транспортні засоби хоча і залишалися зареєстрованими за чоловіком відповідачки та нею, проте фактично вибули з їх володіння і користування. Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 подаючи заяву про призначення державної соціальної допомоги і відповідну декларацію, добросовісно помилялася щодо обставин відсутності в сім`ї транспортних засобів, що виключає застосування до неї заходів цивільно-правової відповідальності у виді стягнення надміру сплачених коштів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 150/164/17.

Крім того, суд враховує, що згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в підтвердження своїх вимог, навпаки, відповідач довів, що ніяких дій щоб незаконно отримати допомогу вона не робив, рішення про це прийняло само Управління. Також позивач не надав жодного доказу того, що суми допомоги перераховувалися взагалі на рахунок відповідача.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Управління не обґрунтовані, не базуються на нормах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується нормами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.317,1212,1215 ЦК України, ст.ст.11-13,76-81,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення суми - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 01 листопада 2019 року

Суддя: В.М.Швець