Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 363/4330/15-ц

провадження № 61-26227св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 25 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір

№ K2НСА800000431, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі

12 841,12 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 16,92 процентів річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 24 липня 2013 року.

На виконання умов зазначеного договору та з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за ним, ОСОБА_1 передав у заставу банку належний йому автомобіль Mitsubishi Eclipse, 1998 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитно-заставним договором,

25 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № К2НСA800000431/1, за умовами якого відповідач поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитно-заставним договором від 25 липня 2008 року № K2НСА800000431.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належно не виконує зобов`язання за кредитно-заставним договором, внаслідок чого станом на 26 червня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 64 560,00 доларів США, з яких:

11 772,66 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 4 395,29 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом,

3 621,35 доларів США - заборгованість за комісією за користуванням кредитом, 41 685,18 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 11,80 доларів США - штраф (фіксована частина), 3 073,72 доларів США - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості за кредитним договором, що за курсом Національного банку України, станом 26 червня 2015 року становить 1 368 026,44 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня

2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанцї виходив з того, що у

2012 році позивач, скористався правом дострокового стягнення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позивачальником своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором від 25 липня 2008 року № K2НСА800000431, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 та поручителя Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент Банк»), який заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 16 березня 2012 року задоволено. Виконавчий лист, виданий на виконання зазначеного рішення суду, перебуває на виконанні у органах державної виконавчої служби, а тому за відсутності належного та допустимого розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором, з урахуванням раніше ухваленого судового рішення про звернення стягнення на предмет застави, вимоги банку про стягнення з відповідачів заборгованості станом на

26 червня 2015 року не можуть бути визнані обгрунтованими.

Оскільки після зміни строку кредитування, ПАТ «ПриватБанк» протягом шести місяців не вжив заходів щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як поручителя за кредитно-заставним договором від 25 липня 2008 року

№ K2НСА800000431, сплив цього строку відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), порука ОСОБА_2 припинилася, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у матеріалах справи належного розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором від 25 липня

2008 року № K2НСА800000431, з огляду на наявність заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет застави. Водночас, у зв'язку зі зміною позивачем строку виконання основного зобов`язання відповідно до пункту 11.2.6кредитно-заставного договору, та настанням цього строку на 31 календарний день з моменту реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (04 листопада 2011 року) звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням заяви відповідачів про застосування позовної давності не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності. Крім того, у зв`язку зі збігом передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення до суду вимоги до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилося право вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» на задоволення його вимог до поручителя ОСОБА_2

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2017 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що висновки суду апеляційної інстанції про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідають фактичним обставинам у справі, зважаючи на те, що у пункті 13.11 кредитного-заставного договору сторони досягли згоди про збільшення позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені та штрафу до п'яти років. Крім того, унаслідок звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави та солідарне стягнення заборгованості у розмірі 10 000,00 грн, перебіг позовної давності перервався та розпочався заново. Не є обгрунтованими і висновки судів першої та апеляційної інстанцій про зміну строку виконання основного зобов`язання, оскільки між сторонами у встановленій формі не було досягнуто згоди про зміну строку виконання основного зобов`язання.

Крім того, оскільки договором поруки передбачено, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитно-заставним договором, судами також безпідставно було застосовано до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 559 ЦК України

У запереченнях (відзивах) на касаційну скаргу, що надійшли до Верховного Суду у січні 2018 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували на відсутність у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» належного правового обгрунтування наявності підстав для стягнення з них суми заборгованості за кредитно-заставним договором у розмірі 64 560,00 доларів США, оскільки в суму заборгованості банк включив всю суму кредиту, процентів за користування кредитом та пеню за прострочення виконання зобов'язань, починаючи з 06 січня 2009 року, без урахування рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2012 року, яким у рахунок погашення нарахованої банком заборгованості за кредитним договором у розмірі 219 813,87 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки, а також стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що відповідно до пункту 11.2.6. кредитного договору банк змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором на 31 грудня 2011 року, а тому мав право пред`явити вимогу до поручителя про виконання солідарного з боржником зобов`язання протягом шести місяців, після 31 грудня 2011 року, тоді як з позовом до суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у вересні 2015 року, що свідчить про припинення поруки та пропуск позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з позичальника про застосування якої просили відповідачі.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 25 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір

№ K2НСА800000431, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі

12 841,12 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 16,92 процентів річних, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 373,80 доларів США, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,60 процентів щомісячно від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу у розмірі 15,90 доларів США щомісячно, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 24 липня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитно-заставним договором, ОСОБА_1 передав у заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» належний йому на праві власності автомобіль Mitsubishi Eclipse, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

25 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № К2НСA800000431/1, за умовами якого відповідач поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитно-заставним договором від 25 липня 2008 року № K2НСА800000431.

ОСОБА_1 зобов`язань за кредитно-заставним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 26 червня 2015 року нарахована банком заборгованість становила 64 560,00 доларів США, з яких: 11 772,66 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 4 395,29 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 621,35 доларів США -комісія за користуванням кредитом, 41 685,18 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 11,80 доларів США - штраф (фіксована частина), 3 073,72 доларів США - штраф (процентна складова).

Статтею 11 «подія дефолту» кредитно-заставного договору визначено подію дефолту: затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більше як на десять процентів суми наданого кредиту; несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять процентів суми наданого кредиту; порушення позичальником умов щодо цільового використання будь-якої частини кредиту; з урахуванням умов статті 10 договору, предмет застави став недоступним для банку внаслідок втрати, знищення (повного або часткового), суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації предмета застави або недосяжності для банку з будь-якої іншої причини; недотримання позичальником будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у статті 9.1 договору; подання позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобов'язання за договором, за відсутності клопотання, поданого згідно зі статтею 5.4.4 договору, або відмови у його задоволенні; інше істотне порушення позичальником умов договору

У разі настання події дефолту банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за договором (пункт 11.2.1 кредитно-заставного договору).

Позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі протягом

30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у державному реєстрі (пункт 11.2.2 кредитно-заставного договору).

За змістом пунктів 11.2.5, 11.2.6 кредитно-заставного договору, якщо протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою), позичальник не усунув подію дефолту, він зобов'язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов'язання за договором у повному обсязі, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з таких дій: здійснити одностороннє розірвання договору; розірвати договір у судовому порядку, звернути стягнення на предмет застави; застосувати будь-який інший спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України.

04 листопада 2011 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна проведено реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет застави (належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль), на підставі кредитно-заставного договору від 25 липня 2008 року № К2НСА800000431.

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 16 березня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором

від 25 липня 2008 року № К2НСА800000431 у розмірі 219 813,87 грн звернено стягнення на предмет застави - автомобіль Mitsubishi Eclipse, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. Відомості щодо виконання зазначеного судового рішення у матеріалах справи відсутні.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скаргаПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволеннючастковоз наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Умовами кредитно-заставного договору сторони визначили окремі самостійні зобов'язання позичальника, деталізувавши його обов'язок повернути весь борг частинами та встановили самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - дострокове повернення всієї суми кредиту, виплати винагороди та процентів за користування кредитом, виконання усіх інших грошових зобов'язань за договором у повному обсязі, а також можливість одностороннього розірвання договору банком, розірвання договору у судовому порядку та звернення стягнення на предмет застави тощо.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Суди попередніх інстанцій встановили, що протягом тридцяти днів з моменту державної реєстрації звернення стягнення на предмет застави,

ОСОБА_1 не усунув подію дефолту, у зв`язку з чим у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги про дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом, виплати винагороди, що позивач реалізував звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 і поручителя ПАТ «Акцент Банк», який заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2012 року задоволено.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про обгрунтованість, наданого банком розрахунку заборгованості, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, пені, штрафів за несвоєчасне виконання умов договору припинилося зі спливом строку кредитування - 31 грудня

2011 року, а тому до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості зі сплати процентів, пені штрафів, нарахованих з 01 січня

2012 року, позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України)

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).

Здійснення особою права на захист не може ставитися у залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), а також процентів та неустойки, нарахованих до звернення з позовом до суду з вимогою про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Визнаючи помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи належного розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором від 25 липня 2008 року, апеляційний суд у свою чергу належно не перевірив розмір заборгованості позичальника з огляду на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 16 березня 2012 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Mitsubishi Eclipse, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 219 813,87 грн та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ПАТ «Акцент-Банк» 10 000,00 грн, зокрема не перевірив чи відповідає нарахована сума заборгованості строку кредитування, чи було виконано вищезазначене судове рішення, якщо так, то чи виручена сума коштів від реалізації заставного майна є достатньою для погашення наявної на час звернення до суду суми заборгованості, а якщо рішення суду не виконано, чи були наявні для банка перешкоди щодо його виконання, що стало підставою тривалого невиконання судового рішення, чи має місце у даних правовідносинах прострочення кредитора, та в залежності від встановленого зробити висновок щодо наявності чи відсутності заборгованості позичальника за кредитним договором.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку з пропуском позовної давності та припиненням поруки, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що умовами кредитно-заставного договору та договору поруки сторони погодили збільшення строків позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів за користування кредитом, неустойки до п'яти років, та припинення поруки після закінчення п'яти років з дня настання строку кредитування.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до підпункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд не здійснив належної перевірки доводів апеляційної скарги, не встановив у справі обставини справи, не надав оцінки зібраним у справі доказів у їх сукупності, обмежившись лише посиланням на обгрунтованість розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором, пропуск позовної давності щодо вимог до позичальника та припинення поруки, оскаржуване судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обгрунтованим, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду на висновок щодо суті вирішення касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко