Провадження №2/359/1550/2019
Справа №359/2019/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Шабановій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 21 травня 2011 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року шлюб між ними було розірвано. В період перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , а також велосипед марки «Author (2016) SU-MO 26». Дане майно було придбано ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 в період шлюбу, тому є спільним майном подружжя. Незважаючи на це, вони не дійшли згоди щодо порядку поділу нерухомого майна. Крім цього, позивач вказала на те, що перебуваючи у шлюбі ОСОБА_2 використовував грошові не на сім`ю, а на відпочинок з коханкою. Починаючи з липня 2017 року ОСОБА_2 проживав окремо, витрачав свої особисті кошти на задоволення своїх потреб та на друзів, аліменти не сплачував, будь-яку фінансову підтримку дитині не надавав. Тому позивач стверджує, що при визначенні способу поділу спільного майна подружжя мають бути враховані інтереси малолітньої дочки, зокрема здійснити поділ майна з відступленням від засад рівності часток. Тому ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала пред`явлений позов у повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову вказав, що спірна квартира була придбана ним у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 на підставі договору №43 про порядок оплати пайового внеску в ОК «Моє житло». Дана квартира була придбана за грошові кошти, які були надані йому особисто в дарунок родичами, а саме дідом ОСОБА_4 . Крім цього, ремонт в квартирі, яка є предметом спору, був зроблений за грошові кошти у розмірі 300000 гривень, наданими ОСОБА_5 , матір`ю відповідач за договором дарування від 09 вересня 2016 року. Твердження ОСОБА_1 щодо ухилення від сплати аліментів не відповідають дійсності, оскільки з часу фактичного припинення шлюбних відносин, тобто з 01 липня 2017 року відповідач регулярно перераховував на користь ОСОБА_1 грошові кошти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 .

Позивач надала відповідь на відзив, в якому вказала, що про договір дарування грошових коштів від 09 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , їй стало відомо лише після отримання відзиву на позовну заяву. Разом з цим, зважаючи на дату укладення договору, свідчить, що договір дарування грошових коштів був укладений вже після придбання квартири. Ремонт у квартирі був зроблений нею та ОСОБА_2 за спільні кошти. Тому ОСОБА_1 просила не брати до уваги відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 21 травня 2011 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , (а.с.56).

Від цього шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-11).

Під час перебування сторін у шлюбі було придбано велосипед марки «Author (2016) SU-MO 26» вартістю 19800 гривень, а також квартиру АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією товарного чеку №1 від 30 вересня 2016 року (а.с.17), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2018 року (а.с.13-14), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 грудня 2015 року (а.с.49).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона є матір`ю позивача. Повідомила також, що квартира АДРЕСА_1 , купувалась в складчину в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскільки, грошові кошти на її придбання в тому числі давав син свідка 30000 гривень, а також її матір допомагала грошовими коштами.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу положення ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За загальними принципами, закріпленими ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України, ч.1 та ч.2 ст.370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Встановлено, що зазначена квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі. З огляду на це, даний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя та за ОСОБА_1 належить визнати право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна.

До вказаного висновку суд прийшов виходячи з того, що судом не встановлено підстав для відступлення від засад рівності часток щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності.

З доводів позивача вбачається, що підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя є те, що на її утриманні перебуває малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відвідує приватний дитячий садок, вартість якого за місяць становить 3000 гривень (а.с.84-85,86). Крім цього, матеріальна допомога на утримання дитини від відповідача має характер ситуативних надходжень, без домовленості між сторонами стосовно розміру аліментів. Саме позивач здійснила оплату частини грошового внеску за квартиру у розмірі 25000 гривень, отриманих нею в якості допомоги по догляду за дитиною, здійснила ремонт дитячої кімнати та санвузла за власний рахунок (а.с.89,95-102).

У відповідності до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Встановлено, що малолітня дочка ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказана обставина визнана сторонами по справі, тому за правилами ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає додатковому доказуванню.

В матеріалах цивільної справи відсутні відомості з приводу того чи зверталась ОСОБА_1 до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої спільної дитини.

Незважаючи на це, з копій квитанцій, приєднаних до матеріалів справи (а.с.59-70) вбачається, що починаючи з липня 2017 року по травень 2019 року ОСОБА_2 щомісяця перераховував грошові кошти на корить ОСОБА_1 на утримання доньки у розмірі від максимальної суми 6030 гривень 15 копійок до мінімальної суми 502 гривні 51 копійки (а.с.59).

Ретельний аналіз зазначених письмових доказів не вказує про наявність підстав для збільшення частки позивача у спільному майні подружжя.

Оскільки, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що розмір грошових коштів, які відповідач сплачує на утримання їхньої спільної дитини, є недостатнім для забезпечення їй належного рівня фізичного та духовного розвитку.

Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не позбавлена можливості пред`явити до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів або про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з особливими потребами дитини.

Разом з цим, ОСОБА_2 не визнає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема, з доводів відповідача дана квартира є його особистою приватною власністю, оскільки була придбана ним за рахунок грошових коштів, отриманих ним в дарунок від діда ОСОБА_4 .

Відповідно до положення п.1 та п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

За правилами ч.1 та ч.5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Всупереч цьому, ОСОБА_2 не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів стосовно того, що спірна квартира була придбана ним за особисті грошові кошти, отримані в дарунок від діда ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України судом було роз`яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій.

Незважаючи на те, що відповідач заявив клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_4 з метою підтвердження обставини щодо дарування йому грошових коштів на придбання квартири. Проте, явку свідка у судове засідання не забезпечив, клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою свідка не заявив, а також не заперечував проти продовження розгляду справи.

Дійсно, в матеріалах цивільної справи міститься договір дарування грошових коштів від 10 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Краснокутською Г.О., зареєстрований в реєстрі за №2002 (а.с.50). За змістом якого ОСОБА_5 передала безоплатно ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 300000 гривень для поліпшення житлово-побутових умов (капітального ремонту у придбаній ним квартирі, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , придбання побутової техніки та меблів).

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У зв`язку з цим, судом не сприймається вказаний договір дарування грошових коштів на підтвердження чи спростування обставин щодо набуття у власність спірної квартири. Оскільки, даний договір був укладений вже після придбання нерухомого майна. Крім цього, судом не досліджуються витрати сторін на придбання меблів, побутової техніки та здійснення ремонту у вказаній квартирі, оскільки це не є предметом заявленого позову.

За таких обставин, вказані доводи відповідача щодо придбання квартири АДРЕСА_1 за особисті грошові кошти ґрунтуються виключно на його поясненнях, а тому на переконання суду є припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Тому, суд приходить до висновку, що спірна квартира, придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі, за їх спільні кошти та з метою спільного сімейного проживання.

Тому вказане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках та за ОСОБА_1 належить визнати право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 06 березня 2019 року (а.с.1) вбачається, що при зверненні до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3780 гривень. Пред`явлений нею позов задоволений частково. З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1960 гривень.

На підставі викладеного та керуючись п.1 та п.3 ч.1 ст.57, ч.1 та ч.2 ст.60, ч.1 ст.61, ст.63, ч.1 ст.68, ч.1 ст.69, ч.1 та ч.3 ст.70 СК України, ч.1 та ч.2 ст.370 ЦК України ч.1 та ч.5-6 ст.81, ч.1 ст.82, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1960 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , І.н. НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований в АДРЕСА_4 , І.н. НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 30 жовтня 2019 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський