ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1095/19Головуючий у 1-й інстанції Снігурський ВВ.
Провадження № 22-ц/817/924/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року, яка постановлена суддею Снігурським В.В., у справі за поданям Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Головний державний виконавець Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що боржник ухиляється від сплати заборгованості.

Ухвалою Зборівського районного суду від 14 червня 2019 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, згідно рішення Зборівського районного суду від 27 листопада 2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 108689,78 грн. боргу .

ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання Кременецького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що ним з часу відкриття виконавчого провадження було сплачено 11000 грн., що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. Крім того, йому лише один раз надходив виклик державного виконавця, на який він з`явився до нього та повідомив, що буде оплачувати борг у межах фінансової спроможності та отримав реквізити.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Представник Кременецького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2006 р. 1404-VІІІ (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Примусове виконання рішень судів в Україні, як зазначено у частині 1 статті 5 Закону, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 Закону у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до статті 441 ЦПК України (в редакції закону, який був чинним на час вирішення судом подання) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України у разі ухилення від виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на виконанні Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 58050245 з примусового виконання постанови № 599 /1765/18 від 10.01.2019 р. Зборівського районного суду відносно боржника ОСОБА_1 , а саме: виконавчий лист № 599 /1765/18 від 10.01. 2019 р., виданий Зборівським районним судом Тернопільської області, відповідно до рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 96424, 78 грн. матеріальних збитків, 1000 грн. моральної шкоди та 2265, 00 грн. судових витрат, а всього 108689,78 грн.

Відповідно до відомостей ПФУ від 18.01.2019 р. інформації щодо місця роботи боржника не знайдено.

Згідно інформації Державної фіскальної служби України від 14.01.2019 р. інформація про доходи боржника відсутня, як платник податків ОСОБА_1 на обліку не перебуває.

Нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів, цінних паперів за боржником не зареєстровано.

Боржник належно повідомлений про відкриття виконавчого провадження, що засвідчує витяг з реєстру поштових відправлень.

Звертаючись до суду з поданням, старший державний виконавець ДВС посилається як на підставу такого звернення на невиконання боржником рішення суду.

Між тим, зі змісту вищенаведених норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов`язана саме з ухиленням останнього від примусового виконання судового рішення.

На момент звернення з поданням факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які мають бути додані до подання державного виконавця.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Окрім цього, в суді апеляційної інстанції встановлено, що боржником ОСОБА_1 оплачено борг в сумі 6000 грн., що стверджується квитанціями №63 від 17.09.2019 р. та №2 від 03.10.2019 року.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Враховуючи, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Кременецький міськрайонний відділ ДВС не надав доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

На підставі вищенаведеного, відсутні були підстави для задоволення подання державного виконавця.

З урахуванням викладеного та на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду від 14 червня 2019 року скасувати.

У задоволенні подання Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

Судові витрати покласти на сторону в межах нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2019 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді : О.Я. Міщій

М.В. Ходоровськbq