ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 635/7084/16-ц

провадження № 22-ц/818/4337/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Котлярівська сільська рада Харківського району Харківської області, відділ опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Котлярівська сільська рада Харківського району Харківської області, відділ опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації про вселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Крижановського Миколи Валентиновича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2019 року, постановлене суддею Токарєвою Н.М.,-

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_1 неоднократно уточнювала зазначений позов.

В остаточній редакції зазначила, що на підставі договору дарування від 15 червня 1996 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 - будинок АДРЕСА_1 ).

З 21 серпня 1982 року по 29 березня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року розірвано.

Місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

З вересня 2015 року ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає, комунальні послуги не сплачує, утримання будинку не здійснює, особисті речі в даному будинку не залишив. Фактично ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з новою сім`єю.

В спірному будинку АДРЕСА_1 також проживають та зареєстровані донька сторін у справі - ОСОБА_5 , зять - ОСОБА_6 та онук - ОСОБА_7 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 фактично не проживає в спірному будинку АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні послуги, не є членом сім`ї та не укладав з ОСОБА_1 договір оренди (найму) житла, просила суд, з урахуванням остаточних уточнень, усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування даним будинком.

ОСОБА_3 подано заперечення на позов, в яком зазначив, що викладені в позові доводи не відповідають фактичним обставинам у справі. Посилався на те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні будинком шляхом зміни замків, ненадання йому ключів від нового замку. Зазначив, що під час шлюбу будинок № 3 був спільно сторонами у справі реконструйований, зважаючи на що ОСОБА_3 також належить частка спірного будинку на праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2017 року залучено до участі у справі третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відділ опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації.

10 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 21 серпня 1982 року по 29 березня 2016 року. За час шлюбу спірний будинок АДРЕСА_1 , що належить останній на праві особистої приватної власності, збільшився в своїй вартості у зв`язку з сумісним проведенням сторонами у справі його реконструкції, площа будинку збільшилася з 70,00 кв.м. до 200,00 кв.м.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 за час шлюбу приймав участь у перебудові будинку АДРЕСА_1 , йому також належить на праві спільної сумісної власності подружжя частка в даному будинку.

Проте, ОСОБА_1 створює йому перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим він звертався до органів поліції.

З огляду на викладене, просив суд усунути перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 та вселити його до даного будинку.

Представником ОСОБА_1 подано до суду відзив на зустрічний позов, в якому посилалася на його необґрунтованість. Зазначила, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 Майнові спори між сторонами були відсутні, ОСОБА_3 не звертався до суду з позовом про визначення частки у будинку АДРЕСА_1 . З висновків правоохоронних органів, складених за результатами звернення ОСОБА_3 зі скаргами, не вбачається, що ОСОБА_1 порушила житлові права останнього. Також у даному відзиві на зустрічний позов наведені доводи, аналогічні тим, що були зазначені у первісному позові.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2019 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на будинок АДРЕСА_1 , який належить останній на підставі договору дарування, шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим будинком № АДРЕСА_1 . Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Котлярівська сільська рада Харківського району Харківської області, відділ опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації про вселення відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, викликати в судове засідання свідків, які були заявлені в поданому до суду першої інстанції клопотанні від 30 січня 2017 року. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, необґрунтованість оскаржуваного рішення. Судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що за час шлюбу, а саме 24 липня 2002 року ОСОБА_1 зареєструвала в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 як члена родини, зважаючи на що він набув право користування даним будинком. Факт розірвання шлюбу та припинення сімейних відносин між сторонами не позбавляє ОСОБА_3 права користування будинком АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки під час шлюбу ними було сумісно проведено його перебудову, він не відповідає технічному паспорту та не введений в експлуатацію. ОСОБА_1 чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком. Наданий до суду першої інстанції акт депутата Котлярівської сільської ради Харківського району Харківської області від 29 вересня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 не мешкає в будинку АДРЕСА_1 та його особисті речі в ньому відсутні, є недопустимим доказом, оскільки не передбачений чинним законодавством, та таким, що не спростовує правових наслідків. Також акт не є належним доказом, оскільки підписаний лише чоловіком доньки, який є заінтересованою особою. З метою спростування викладених в первісному позові доводів та обставин, зазначених у вказаному акті, представником ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків, яке судом першої інстанції розглянуто не було, та необґрунтовано зазначено в рішенні суду першої інстанції щодо відсутності заяв та клопотань. Встановлені судом першої інстанції дані щодо самостійного звільнення ОСОБА_3 будинку № АДРЕСА_1 не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені належними та допустимими доказами. Також не відповідають фактичним обставинам висновки суду стосовно того, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , оскільки дану квартиру було продано у 2018 році. Станом на час розгляд справи ОСОБА_3 не має на праві власності будь-якого житла. Станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності. Суд першої інстанції не повідомив належним чином ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, зважаючи на що останній був позбавлений права подання доказів, що свідчать про наявність між сторонами спору про право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Представником ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні клопотання про виклик свідків, у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що посилання ОСОБА_3 стосовно того, що судом було проігноровано подане ним клопотання про виклик свідків, є необґрунтованим, оскільки останній продовж двох років, з моменту подання клопотання, зловживав процесуальними правами шляхом регулярного звернення до суду з заявою про перенесення розгляду справи з причин, що не були поважними. Будь-яких доказів, що свідчать про поважність даних причин перенесення розгляду справи, ним не надавалися. Будь-яких доказів, що свідчать про перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні будинком № 3 ОСОБА_3 не надано. Також ним не надано доказів, з яких вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Також у відзиві на позов викладені доводи, що є аналогічними доводам, викладеним у первісному позові та відзиві на зустрічний позов.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Треті особи та їх представники в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 146 - 148, 153, том 2).

Судова колегія, заслухавши пояснення ОСОБА_3 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наведених нижче підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , яка є власником будинку АДРЕСА_1 , та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з останньою та ведуть з нею спільне господарство, зважаючи на що підлягають усуненню перешкоди у здійснення ОСОБА_1 права власності на будинок АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування цим будинком. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про вселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, з яких вбачається, що проведено реконструкцію будинку АДРЕСА_1 та йому належить частка в цьому будинку, а також щодо порушення його права користування спірним будинком.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам цивільного процесуального закону не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що 21 серпня 1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

На підставі договору дарування від 15 червня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л. М. , ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 9, том 1).

ОСОБА_3 як член сім`ї ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, було встановлено, що ОСОБА_3 оселився та постійно проживав в будинку АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї власника будинку - ОСОБА_1

У вказаному будинку АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровані та проживають їх донька - ОСОБА_5 , зять - ОСОБА_6 та онук - ОСОБА_7 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 16, том 1).

Даним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 з вересня 2015 року не проживає за місцем реєстрації, а саме в будинку АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 тимчасово, без реєстрації. Іншої сім`ї не має.

Факт не проживання в спірному будинку з вересня 2015 року він не спростовував, проте зазначив, що не проживав в будинку АДРЕСА_1 з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 чинили йому перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 грудня 2016 року № 76624615, з якої вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 (а.с. 92, том 1).

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 зазначену квартиру АДРЕСА_4 , було продано.

Станом на час розгляду справ він не має на праві власності будь-якого житлового приміщення.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 зазначив, що продав належну йому на праві власності квартиру з метою отримання грошових коштів на придбання транспортного засобу, необхідного для роботи та отримання в подальшому прибутку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо позбавлення ОСОБА_3 права користування будинком АДРЕСА_1 з метою усунення ОСОБА_1 перешкод у здійсненні права власності на даний будинок з тих підстав, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї останньої, та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть спільне господарство.

Як було зазначено вище, ОСОБА_3 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 як член сім`ї власника в період шлюбу з ОСОБА_1 та за згодою останньої.

Надавши згоду на проживання та реєстрацію ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 визнала за ним право користування житлом.

Будь-яких домовленостей або письмових угод між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо користування будинком АДРЕСА_1 у разі розірвання шлюбу, укладено не було.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Зважаючи на правовий аналіз зазначених норм, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо позбавлення ОСОБА_3 права користування будинком АДРЕСА_1 , оскільки припинення сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не позбавляє останнього права користування будинком АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у первісному позові доводи стосовно того, що ОСОБА_3 припинив проживання в будинку АДРЕСА_1 за власною волею та був відсутній за місцем реєстрації в спірному будинку понад рік без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та третіми особами склалися неприязливі стосунки. ОСОБА_1 та треті особи чинили ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком № 3.

Відповідно до висновку інспектора ГРПП № 4 СРПП № 3 Харківського ВП ГУНП А.С. Загорулько, затвердженого 25 листопада 2016 року, вбачається, що 22 листопада 2016 року ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів з тих підстав, що колишня дружина не пускає його до помешкання, поміняла замки на вхідній двері (а.с. 76, том 1).

Згідно відповіді начальника Харківського ВП 18 березня 2017 року та 21 березня 2017 року від ОСОБА_3 надходили повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно нього (а.с. 77, 78, том 1).

З висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 1407-2018 вбачається, що 03 листопада 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 № 3, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_3 тілесні ушкодження (а.с. 237-238, том 1).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - адвокат Крижановський М.В. надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого, за заявою ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження № 0001819 за фактом спричинення тілесних ушкоджень (а.с. 159-162, том 2).

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 та його представника, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України прийняв зазначені письмові докази.

Дані письмові докази свідчать, що позивач за первісним позовом та третя особа чинили ОСОБА_3 перешкоди у реалізації права користування будинком, що унеможливило постійне проживання ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 та ведення господарства.

Колегія суддів вважає, що відсутність відповідача в будинку АДРЕСА_1 була пов`язана не з його власним бажанням, а з конфліктом, що виник між ним та колишніми членами сім`ї, які перешкоджали йому у доступі до будинку.

Що ж стосується вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні нею права власності, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З наведених норм законодавства вбачається, що ОСОБА_1 як власник житла має право на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та не може бути позбавлена такого права.

Проте, колегія суддів вважає, що захист прав ОСОБА_1 не може бути здійснений шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування будинком АДРЕСА_1 , оскільки він на законних підставах набув це право та правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим будинком, відсутні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про вселення, суд першої інстанції необґрунтовано посилався на недоведеність останнім наявності майнового спору між сторонами та конфліктної ситуації між колишнім подружжям та членами сім`ї.

В зустрічному позові та апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначено, що під час шлюбу сторонами сумісно було проведено реконструкцію будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим він збільшився у своїй вартості, зважаючи на що даний будинок є спільною сумісною власністю сторін у справі. Будинок № 3 не відповідає технічному паспорту, що був наданий до суду ОСОБА_1 , та він не введений в експлуатацію відповідно до чинного законодавства.

Під час розгляду справи встановлено, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями) об`єктом спільної сумісної власності (а.с. 99, том 2).

Таким чинок, під час розгляду справи судом першої інстанції, вирішуючи зустрічний позов про вселення ОСОБА_3 до будинку АДРЕСА_1 , не було надано належної оцінки тому факту, що між сторонами наявний спір про визнання будинку спільною сумісною власністю сторін.

Крім того, як зазначено вище, безспірно встановлено наявність конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо користування будинком АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зазначені судом першої інстанції висновки для задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову суперечать вимогам вищенаведених законодавчих актів, не відповідають зібраним у справі доказам, у зв`язку з чим, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню на підставі п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ст. 2, 11 ЦПК України однією із засад (принципів) цивільного судочинства є пропорційність.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 під час пред`явлення зустрічного позову сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Зважаючи на відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , підлягає стягненню зОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Крижановського Миколи Валентиновича - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Котлярівська сільська рада Харківського району Харківської області, відділ опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Котлярівська сільська рада Харківського району Харківської області, відділ опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації про вселення - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанову складено "25" жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.О. Бровченко І.В. Бурлака