Справа № 215/4568/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі : головуючого, судді - Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Пономаренко М.В.

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - Доценко Т.Ю.

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , представник позивача: ОСОБА_1 , до Приватного акціонерного товариства «Північний гірночо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві,-

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірночо-збагачувальний комбінат» ( далі - ПрАТ) на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку зі смертю працівника, 200700,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 від нещасного випадку, який трапився при виконанні трудових обов`язків 13 березня 2002 року , помер її чоловік ОСОБА_3 . Смерть настала внаслідок ураження електричним струмом високої напруги. Раптова смерть чоловіка призвела до тривалого порушення її психічного стану, через що вона дотепер переносить тяжкі моральні страждання. Після смерті чоловіка вона залишилася сама, що призвело до погіршення її матеріального стану, оскільки заробіток чоловіка був єдиним джерелом доходу, у зв`язку з чим вона була змушена самостійно заробляти на життя та докладати значних зусиль для організації свого життя.

Ухвалою судді від 19.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача ПрАТ - Доценко Т.Ю. надала відзив на позов, в якому заперечувала проти позову, відзив підтримала в судовому засіданні, пояснила, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки нещасний випадок стався у 2002 році та з вини чоловіка позивача, який під час виконання трудового обов`язку порушив п.9.1 «Інструкції з охорони праці ІОП 03.02.213 - 99 для машиністів тепловозів і помічників машиністів тепловозів» та п.п.9.2, 93 інструкції по охороні праці по електробезпеці для вказаної категорії працівників, тому позов задоволенню не підлягає.

Заслухивши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який було зареєстровано 09 червня 2002року (а.с.16). ОСОБА_3 працював у ПрАТ помічником машиніста локомотива на вивезення руди, породи з кар`єру. Відповідно до Акту №5/ІІІ про нещасний випадок від 30.03.2000 року ( форма Н-1), ОСОБА_3 13.03.2002 року о 12.50 хв. , під час виконання службових обов`язків у ПрАТ, був вражений електричною дугою, після чого упав з висоти 4500мм на бетонне покриття. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у 7-й міській лікарні (а.с.4-8). На час смерті ОСОБА_3 було 32 роки (а.с.4).

Працівниками, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці є машиніст тепловоза ОСОБА_4 , помічник машиніста тепловозу ОСОБА_3 (а.с.6).

Таким чином, нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть ОСОБА_3 настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом.

На час виникнення правовідносин між сторонами відшкодування моральної (немайнової) шкода було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року).

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, статтями 1167,1168 якого передбачено відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам родини померлого.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які породили цивільне право ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Крім цього стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, що узгоджується з правовою позицією висловленю в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18.

Оскільки, смерть чоловіка позивача ОСОБА_3 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина підприємства доведена актом про нещасний випадок, тому відшкодування моральної шкоди слід покласти на ПрАТ.

Позивач оцінює моральну шкоду, заподіяну їй в наслідок загибелі чоловіка, у 200700,00 грн., які просить стягнути з відповідача без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки після смерті чоловіка вона залишилася сама. Звичайний розклад життя був зруйнований, вона залишилися без турботи чоловіка, через що вона дотепер переносить тяжкі моральні страждання. Вона змушена була докладати значних зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що позивач втратила чоловіка внаслідок незабезпечення відповідачем дотримання працівниками підприємства техніки безпеки, а також те, що причиною нещасного випадку є, зокрема, дії ОСОБА_3 , який допустив порушення вимог законодавства та інструкції з охорони праці.

Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка, слід стягнути 80000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережила та переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно з пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

На підставі ст.ст.153 КЗпП України, ст.ст. 440, 440-1 ЦК Української РСР 1963 року, керуючись ст.ст. 10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 174 ч.4, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача: ОСОБА_1 , до Приватного акціонерного товариства «Північний гірночо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Ікод 00191023 на користь ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 - 80000 /вісімдесят тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Ікод 00191023 - 768.40 грн. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення. Так як в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2019року.

СУДДЯ: