Справа № 463/578/19 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/828/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 463/578/19

Провадження № 22-ц/811/828/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року в складі судді Леньо С.І.

у справі

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 ,подавши апеляційну скаргу.

З ухвалою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано піддав сумніву реальність спору між сторонами, всупереч тому, що справа № 463/578/19 по суті не розглянута. Зазначає, що суд попередньо сформував висновок по даній справі, який ґрунтується на припущеннях.

Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Просить апеляційний суд звернути увагу на ту обставину, що у змісті ухвали допущено помилку у даті видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: в ухвалі передбачено "22.09.2017 р". В той час як свідоцтво видане "22.09.1997" і повторне не видавалося після визнання недійсним у судовому порядку договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

Вказує, що ОСОБА_2 вчиняються спроби із продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується оголошеннями в інтернет-ресурсах, які знаходяться у матеріалах справи.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовільнити заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08.02.2019 року про забезпечення позову в рамках цивільної справи № 463/578/19 за безпідставністю.

Також відзив на апеляційну скаргу подала третя особа - ОСОБА_3 Вказує, що 26.03.2019 року в ході судового розгляду у справі № 463/5321/18 було зроблено фотокопії інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06.11.2018 р. № 14424119, згідно з якою власником квартири АДРЕСА_1 являється - ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , як вказувала в оскаржуваній ухвалі - суддя Леньо С.І. Зазначає, що при ознайомленні зі справою № 463/2334/19 ОСОБА_3 дізналася, що 19.02.2019 року квартира була переоформлена на ОСОБА_2 , згідно з витягом

№ 156723983 , а вже 27.03.2019 року - ОСОБА_5 , згідно із витягом № 161195272.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовільнити заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Мотивує тим, що відповідач вчиняє дії, пов`язані з відчуженням даної квартири, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, шо власником зазначеної квартири є відповідач, чиє право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 22.09.2017р. Згідно договору дарування від 29.08.2012р., така квартира відповідачем була відчужена. Такий договір в судовому порядку визнано недійсним, внаслідок чого власником квартири на даний час є відповідач, про що не може не знати позивач. В свою чергу, позивач, яка є донькою відповідача, згідно даних її паспорта в такій квартирі лише зареєстрована. Вказані обставини створюють сумнів у тому, що між сторонами існує реальний спір, у зв`язку з чим вжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав відповідача як власника майна.

Колегія суддів не погоджується із вищевказаними висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність спору між сторонами є необґрунтованим з огляду на те, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відкрито, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Відносно заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

У п.1 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно витягу № 161195272, власником квартиру АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_2 , який виступає відповідачем по справі.

Отже, забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 даних правовідносинах є неможливим, так як це призведе до порушення прав та свобод ОСОБА_5 , який не є стороною у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді