Головуючий у І інстанції Гумбатов В.А.
Провадження №22-ц/824/9515/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Савельєво Переславського району Ярославської області, РРФСР, постійно проживає на території України з 24 серпня 1991 року і по даний час.

В обґрунтування заяви посилалась на те, щовона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Савельєво Переславського району Ярославської області, РРФСР, в часи Радянського Союзу. 10 серпня 1990 року заявником на території РРФСР було отримано радянський паспорт, який був втрачений нею у 1996 році в Україні.

Наприкінці 1990 року ОСОБА_1 переїхала до України, а з 20 червня 1991 року до 15 вересня 1994 року проживала в с.Березово Хустського району Закарпатської області. З 02 жовтня 1994 року по даний час проживає в смт Пісківка Бородянського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_2 у с. Березово Хустського району Закарпатської області, а ІНФОРМАЦІЯ_5 вона народила сина ОСОБА_3 у м. Житомирі.

29 лютого 1992 року виконавчим комітетом Березівської сільської ради Хустського району Закарпатської області був зареєстрований шлюб ОСОБА_1 із ОСОБА_5 , після чого прізвище заявниці було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, при цьому паспорт заявник не замінила.

Офіційно ОСОБА_1 ніколи не працювала, оформити паспорт громадянина України не мала змоги через те, що не мала постійної реєстрації на 1991 рік. За межі України після 1991 року не виїжджала, паспортом Російської Федерації не документувалася. На даний час проживає на території України, за адресою: АДРЕСА_1 .

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Бородянського районного відділу Управління ДМС України в Київській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України. Особу заявника було встановлено, але не встановлено при цьому належності до громадянства будь-якої держави та було видано довідку з фотокарткою із зазначенням дошлюбного прізвища.

13 березня 2019 року заявник звернулася до Бородянського районного відділу Управління ДМС України в Київській області із заявою про оформлення їй паспорта громадянина України.

19 березня 2019 року ОСОБА_1 було надано відповідь про те, що для встановлення факту проживання на території України їй необхідно звернутися до суду.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Савельєво Переславського району Ярославської області, РРФСР, постійно проживає на території України з 24 серпня 1991 року і по даний час.

Не погоджуючись з рішенням, Державна міграційна служба України у місті Києві та Київській області подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили та просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, поясненнязаявника та її представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Савельєво Переславського району Ярославської області, РРФСР, народилась ОСОБА_1 (а.с.5).

З копії повторного свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 29 лютого 1992 року у виконавчому комітеті Березівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, після чого ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до копії довідки №1193 від 20 грудня 2018 року, виданої Березівською сільською радою Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , 1974 року народження, дійсно проживала та була зареєстрована з 20 червня 1991 року по 15 вересня 1994 року за адресою АДРЕСА_3 (а.с.7).

Згідно копії довідки від 21 жовтня 2014 року, виданої Бородянським РС УДМС України в Київській області, особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_4 , встановлено, але не встановлено її належності до громадянства будь-якої держави (а.с.8).

Також встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ОСОБА_2 в с.Березово Хустського району Закарпатської області, батьками в свідоцтві про народження вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Житомир, батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до копії відповіді Бородянського районного відділу ДМС України у м.Києві та Київській області №19/392 від 16 березня 2019 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що для встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, їй необхідно звернутися до суду (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно з підпунктами а), в) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту її постійного безперервного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, з наявних в справі доказів вбачається, що з 20 червня 1991 року по 15 вересня 1994 року заявник ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою №1193 від 20 грудня 2018 року, виданою Березівською сільською радою Хустського району Закарпатської області, та копією з домогосподарської книги про зареєстрованих мешканців за вищевказаною адресою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в лютому 1992 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Березівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, а ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї народилася донька ОСОБА_2 в селі Березово Хустського району Закарпатської області. В лютому 1995 року у ОСОБА_1 в м. Житомирі народився син ОСОБА_3 , який у травні 2016 року отримав паспорт громадянина України.

Вищенаведені докази в їх сукупності є підставою до висновку про те, що ОСОБА_1 постійно проживала на території України як станом на 24 серпня 1991 року, так і станом на 13 листопада 1991 року, та продовжує проживати на даний час, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення її заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заінтересованої особи з висновками суду першої інстанції та з оцінкоюдоказів і законності та обґрунтованості постановленогосудом рішення не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги заінтересованої особи - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: