Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1205/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 3 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/1205/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, приватного підприємства «ТАІС-1», ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - комунальне підприємство «Агенство з управління Майном», про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, витребування майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 06 лютого 2019 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила: скасувати рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2012 за № 466, відповідно до якого Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв.м., відповідно інвентарної справи № 16581, що розташовані у АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Виконкомом Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року на вказані нежитлові приміщення; скасувати рішення Житомирської міської ради від 06.09.2016 за № 328 «Про перелік об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2016-2017 роках» в частині затвердження переліку об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 до комунальної власності міста Житомира згідно з додатком 1 до рішення міської ради від 06.09.2016 № 328 та в частині визначення у переліку об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають приватизації у 2016-2017 роках, нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 за ПП «ТАІС-1», згідно додатку № 2 до рішення міської ради від 06.09.2016 за № 328; визнати факт належності на праві власності співвласникам квартир багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , наступних приміщень: коридору загальною площею 2,4 кв.м., колясочної загальною площею 10,7кв.м., підсобного приміщення загальною площею 1,4 кв.м., підсобного приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м., в будинку по АДРЕСА_1 .

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 23 травня 2017 року між територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомлина С.І. та Приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук О.М., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 5132; витребувати з володіння ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,4 кв.м., житлова площа (кв.м): 15 кв.м. у власність співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою районного суду від 25 січня 2018 року справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єднані в одне провадження (а.с. 63 т.2).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2012 за № 466, відповідно до якого Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв.м., відповідно інвентарної справи № 16581, що розташовані у АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане Виконкомом Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року на вказані нежитлові приміщення. Скасовано рішення Житомирської міської ради від 06.09.2016 за № 328 «Про перелік об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2016-2017 роках» в частині затвердження переліку об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 до комунальної власності міста Житомира згідно з додатком 1 до рішення міської ради від 06.09.2016 № 328 та в частині визначення у переліку об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають приватизації у 2016-2017 роках, нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 за ПП «ТАІС-1», згідно додатку № 2 до рішення міської ради від 06.09.2016 за № 328. Визнано факт належності на праві власності співвласникам квартир багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , наступних приміщень: коридору загальною площею 2,4 кв.м., колясочної загальною площею 10,7 кв.м., підсобного приміщення загальною площею 1,4 кв.м., підсобного приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м., в будинку по АДРЕСА_1 до 07.11.2012.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення від 23 травня 2017 року, укладеного між територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомлина С.І. та Приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук О.М., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та за реєстрований в реєстрі за № 5132 та витребування з володіння ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення від 23 травня 2017 року та витребування майна, ухвалити у цій частині нове, яким задовольнити її вимоги, вирішити питання розподілу судових витрат.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 незаконно набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки приміщення цієї квартири належали співвласникам будинку, були приналежністю жилого будинку і не могли бути приватизованими та переробленими під житлову квартиру, безпідставно залишив без задоволення її позов про визнання договору купівлі-продажу приміщення від 23.05.2017, укладеного між Територіальною громадою м. Житомира та ПП «ТАІС-1» та в частині витребування з володіння ОСОБА_3 квартири у власність співвласників будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка є директром ПП «ТАІС-1», просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на її безпідставність. Вважала правильними висновки суду про відсутність підстав для витребування на користь співвласників будинку житлової квартири, оскільки вона не належать до допоміжних приміщень.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та представник позивачів та третіх осіб на їх стороні - ОСОБА_13 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник ПП «ТАІС-1» та ОСОБА_3 - ОСОБА_14 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.

Представник Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність та залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

У абзаці третьому частини другої статті 369 ЦК України передбачено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У схожих обставинах Європейський суд з прав людини зауважив, що рішення місцевого органу влади щодо укладення контракту на реконструкцію горища третьою особою становило втручання у право заявників володіти своїм майном. Вирішуючи спір між заявниками (іншими співвласниками) і місцевим органом, національні судові органи чітко зазначили, що згідно з чинними на той час положеннями Цивільного кодексу для укладення інвестиційного контракту потрібна згода заявників, а в разі її відсутності органи влади могли звернутись до суду, щоб отримати дозвіл на проведення відповідних робіт. Втім, районна адміністрація не виконала цих вимог, уклавши контракт без згоди заявників чи судової санкції. Таким чином, як випливає з обґрунтування національних судів, органи влади не дотримались умов, передбачених законом для укладення інвестиційного контракту. В кінцевому підсумку після виконання контракту національні суди визнали його дійсним, встановивши, що він вигідний для всіх співвласників будинку. Отже, Суд вважає, що немає потреби оцінювати, чи було забезпечено цим рішенням національних судів справедливий баланс інтересів. З цього приводу Суд зауважує, що для цілей статті 1 Першого протоколу здійснювати оцінку справедливості доцільно лише тоді, коли відповідне втручання відповідає нормам застосовного законодавства. Ані з матеріалів справи, ані із зауважень Уряду не видно, що перед укладенням інвестиційного контракту існували якісь обставини, які перешкоджали місцевому органу отримати дозвіл на реконструкцію або безпосередньо від співвласників горища, або в судовому порядку. Крім того, з наявних матеріалів не вбачається, що те чи інше положення національного законодавства дозволяло місцевому органу укласти контракт без такої згоди або у випадку спору - без його судового вирішення. Отже, укладення інвестиційного контракту становило втручання, яке не відповідало закону. У зв`язку з цим було порушено статтю 1 Першого протоколу (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 41 - 45, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею першою Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Судом першої інстанції встановлено, що до багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , співвласниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача, належать допоміжні приміщення, що знаходяться у даному будинку, а саме: коридор загальною площею 2,4 кв.м., колясочна загальною площею 10,7 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 1,4 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становить 19,2 кв.м.

На підставі рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2012 за № 466, Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв.м., відповідно до інвентаризаційної справи № 316581, що розташовані по АДРЕСА_1 ).

23 травня 2017 року між Територіальною громадою м. Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомлина С.І. та Приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук О.М. було укладено договір купівлі-продажу приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 5132. Відповідно до п.1.1. Договору продавець передав у власність покупця ПП «ТАІС -1» нежитлові приміщення, загальною площею 19,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серії та номер ЖТ35, виданої 06.07.2017 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Русецьким І.В. було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,4 кв.м.

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження передачі у власність ОСОБА_3 вищевказаних приміщень, їх переведення у житловий фонд та присвоєння юридичної адреси, як квартири №1-А , матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 03/18 від 11 липня 2018 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 19,4 кв.м., житлова площа 15 кв.м., що належить ОСОБА_3 була утворена в результаті реконструкції підсобних (допоміжних) приміщень в будинку по АДРЕСА_1 , до яких належав - коридор, загальною площею 2,4 кв.м., колясочна, загальною площею 10,7 кв.м., підсобне приміщення, загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м., які згідно нормативно-правових актів належать власникам квартир будинку та призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, висновком експертизи встановлено, що утворення квартири проведене з порушенням Державних будівельних норм України і не відповідає вимогам нормативно-правових актів - ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а саме: площа квартири - 19,4 кв.м. (згідно пункту 2.22 ДБН В.2.2-15-2005) мінімальна площа однокімнатної квартири - 30 кв.м.; площа суміщеного санвузла - 1,5 кв.м. (згідно пункту 2.27 ДБН В.2.2-15-2005 мінімальна площа суміщеного санвузла - 3,8 кв.м.) (т.2 а.с.159-172).

Отже, позивачами доведено факт відчуження та переобладнання в квартиру саме приміщень колясочної та інших допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вимоги про визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу та необхідність витребування майна у ОСОБА_3 , ОСОБА_2 послалась на те, що Територіальною громадою м. Житомира в особі Житомирського міського голови було неправомірно продано ПП «ТАІС-1» майно, яке складалося із допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, що є власністю його співвласників та вибуло з їх законного володіння.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові у цій частині, яке є предметом апеляційного розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення оспореного договору право власності продавця - Територіальної громади м.Житомира було підтверджене свідоцтвом про право власності та зареєстроване комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 26 грудня 2012 року за №38840622 (т.2 а.с.17-18). Крім цього, суд зазначив, що позивачка не навела конкретних аргументів на користь того, що зміст оспорюваного договору суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Також, суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про витребування з володіння ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 19,4кв.м., житлова площа 15 кв.м., у власність співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки як встановлено судом співвласникам квартир вказаного будинку до 07.11.2012 належали колясочна та допоміжні приміщення, а не квартира.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, та неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Оскільки судом достовірно встановлено, що Територіальною громадою м.Житомира в особі Житомирського міського голови було продано ПП «ТАІС-1» майно, яке не належить продавцю, а є власністю співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , то зміст відповідного правочину суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам цих співвласників.

Отже, наявні підстави для визнання такого правочину недійсним.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що на час укладення оспореного договору право власності продавця - Територіальної громади м. Житомира було підтверджене свідоцтвом про право власності та зареєстроване комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 26 грудня 2012 року за № 38840622, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки Територіальна громада міста не була власником спірного майна в силу закону та таке свідоцтво під час вирішення даного спору скасовано судом і рішення суду у цій частині не оскаржувалось.

Також, враховуючи, що приміщення колясочної та інші допоміжні приміщення будинку, які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, були незаконно без відповідних дозволів переобладнані в жилу квартиру, яка безпідставно набута у власність ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції, з огляду на встановлене законом право застосування правових наслідків недійсності правочину, вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування саме квартири, яка не відповідає вимогам нормативно-правових актів ДБН, з володіння ОСОБА_3 у власність співвласників таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки співвласники багатоквартирного будинку не позбавленні можливості приведення цього майна у попередній стан, тобто у допоміжні приміщення для використання їх за призначенням.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

У відповідності до ст. 141, п.п. б), в) п.2 ч.1 ст.382 ЦПК України з відповідачів: Житомирської міської ради, ПП «ТАІС-1», ОСОБА_3 слід стягнути понесені позивачем ОСОБА_2 судові витраті в сумі по 1066 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 23 травня 2017 року, укладений між територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомлина С.І. та приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук О.М., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 5132.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,4 кв.м., житлова площа (кв.м): 15 кв.м у власність співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнути з Житомирської міської ради, приватного підприємства «ТАІС-1», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі по 1066 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2019 року.