Дата документу 22.10.2019 Справа № 2-3764/10
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 2-3764/10 Головуючий у 1 інстанції Геєць Ю.В.
Провадження №22ц/807/1899/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Дашковської А.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 04 січня 2010 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір б/н про надання безпроцентної позики, терміном на чотири місяці, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 100000 грн. та зобов`язалась повернути борг у термін до 06 травня 2010 року, що також підтверджується розпискою від 04.01.2010 року.

Проте, відповідач боргу не повернула і по теперішній час. Мотивує це скрутним фінансовим становищем.

З огляду на те, що він не має можливості отримати грошові кошти, надані ОСОБА_1 у борг, ОСОБА_2 змушений звернутися з позовом до суду.

Оскільки пунктом 5 вказаного договору про надання безпроцентної позики від 04.01.2010 року передбачено, що у разі відсутності грошових коштів та можливості їх повернути в назначений термін, Позичальник може передати у власність Позикодавцеві, в якості зарахування вимоги по погашенню грошового зобов`язання за даним договором наступне майно: житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літня кухня під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральня під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 537 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно належить Позичальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 4404 від 17.10.2000 року та зареєстровано за нею у встановленому законодавством України порядку.

Зазначав також, що пізніше, на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25 липня 2002 року № 232/96, йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0777 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. З огляду на вищезазначене просив суд скасувати попередню реєстрацію права власності на житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літню кухню під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральню під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3. сарай під лі г. «Б-1». що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №4404 від 17.10.2000 року: визнати право власності на вказані об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2

29 жовтня 2010 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначав, що відповідно до проведеної технічної інвентаризації будинку та споруд, станом на 22 червня 2010 року, ОП ЗМБТІ було складено технічний паспорт, відповідно до якого зазначене користування ОСОБА_1 будинку під літ. Е, а будинок під літ. А - знесено, та здійснена перебудова приміщень та забудова нових, замість будинку під літ. А, відповідно літерація і площа приміщень змінилася.

Отже, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 просив суд скасувати попередню реєстрацію права власності на житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літню кухню під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральню під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 4404 від 17.10.2000 року; визнати об`єктами нерухомого майна будівлі та споруди, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд» та визнати за ним право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е літ. «пд», паркан під №5, ворота під № 6.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано попередню реєстрацію права власності на житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літню кухню під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральню під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №4404 від 17.10.2000 року; Визнано об`єктами нерухомого майна будівлі та споруди, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд»; Визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд», паркан під №5, ворота під № 6.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на грубе порушення норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції. Зазначала, що вона, ОСОБА_1 , 17 жовтня 2000 року відповідно до договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4404, придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Суд першої позбавляючи її права власності на будинок взяв до уваги Договір про надання безпроцентної позики укладений між нею та позивачем, та розписку, яка виготовлена не власноруч, а за допомогою комп`ютерної техніки, крім того належним чином не перевірив повноваження представника ОСОБА_3 , яка діяла від її імені. Зазначає, що вона ніколи не перебувала в трудових відносинах з ТОВ «АРЖЕКСТАЛЬ». Крім того, зазначала, що нею взагалі не укладався договір позики. З огляду на вказане, просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2010 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

11 липня 2019 року від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшла заява, в якій він просить засідання по справі провести за його відсутністю. Також просить винести рішення по даній справі на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року № 4404 ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами: жилий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літня кухня під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральня під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 537 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

04 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання безпроцентної позики (а.с. 4).

Відповідно до умов вищевказаного договору ОСОБА_1 у позивача ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, із зобов`язанням повернути вказану суму грошових коштів у визначений договором строк, а саме - не пізніше 06 травня 2010 року.

У разі відсутності грошових коштів та можливості їх повернути в назначений термін, сторонами погоджено, що ОСОБА_1 може передати у власність ОСОБА_2 , в якості зарахування вимоги по погашенню грошового зобов`язання за даним договором, житловий будинок під літ. «А», жилою площею 35,8 кв.м., літня кухня під літ. «Б», гараж під літ. «В», убиральня під літ. «Г», паркани №№ 1,4, водогін під № 3, сарай під літ. «Б-1», що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 537 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги та визнавши право власності за позивачем на нежилий будинок - на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок під літ. «Е», прибудова під літ. «е», мансарда під літ. «мс», мансарда під літ. «мс1», мансарда під літ. «мс2», підвал під Е під літ. «пд», паркан під №5, ворота під № 6, суд першої інстанції посилався на те, що зобов`язання за договором позики станом на час ухвалення судового рішення не виконані, а тому є підстави для визнання права власності за позивачем на вказані споруди та жилий будинок, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Стаття 41 Конституції України передбачає, то кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається, в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема, їх виникнення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище положень закону, майнові (речові) права на об`єкти нерухомого майна виникають з передбачених законом підстав та підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державні реєстрації лише у випадках, передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його реєстрації.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, враховуючи наявність заборгованості за договором позики, а також передбачену договором можливість передати у власність вищезазначений жилий будинок із спорудами, у визначений сторонами спосіб, суд першої інстанції вважав, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-18951цс15 зазначено, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 365 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, права на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, щодо можливості задоволення вимог ОСОБА_2 , та відповідно визнання за ним право власності на вищевказаний жилий будинок та споруди.

Крім того, правовідносини, що виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 витікають із договору позики, відповідальність за невиконання умов якого передбачена ЦК України.

Також помилковим є посилання суду на ст. 392 ЦК України, оскільки стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Також, судом першої інстанції не було належним чином встановлено повноваження представника ОСОБА_3 , оскільки згідно довіреності вона видана від імені ОСОБА_6 , яка не є учасником справи (а.с. 13).

Окрім цього, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги щодо визнання будівель та споруд об`єктами нерухомого майна, які були перебудовані ОСОБА_1 , взагалі не перевірив законність забудов вказаних споруд, що призвело до визнання прав власності на самочинне будівництво.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка оскаржуваним рішенням була позбавлена права власності, підлягає частковому задоволенню, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2010 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: