Провадження № 2/760/5535/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Г.О. Козленко,
за участю секретаря - А.Л. Хліменкової
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями,-
встановив:
Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою та просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь суму інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, у розмірі 124752,42 гривні.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 15.10.1987 по 05.10.1989 він проходив військову службу в Збройних силах, зокрема у період з 06.05.1988 по 12.02.1989 у Республіці Афганістан. 26.01.2016 позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Так, позивач вважав, що у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, а тому він звернувся до Міністерства оборони України з вимогою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак 19.08.2016 Міністерство оборони України відмовило йому у призначенні такої допомоги.
Позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 510/1854/17 від 01.08.2018, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України щодо повернення документів ОСОБА_2 на доопрацювання та зобов`язано розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги. Відповідно до протоколу від 01 березня 2019 року № 30 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги комісією прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_1 в сумі 275600,00 грн. Зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 275600,00 грн. Міністерство оборони України виконало 02 квітня 2019 року.
Позивач стверджував, що протиправними діями і рішеннями Міністерство оборони України завдало йому майнових втрат і посилався на положення статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, частину другу статті 625 ЦК України. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь 124752,42 гривні майнової шкоди (103074,40 грн. - індекс інфляції, 21678,02 грн. - три проценти річних).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03 липня 2019 року о 09 годині 00 хвилин.
Відповідач Міністерство оборони України направило до суду відзив згідно якого просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з того, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 510/1854/17 від 01.08.2018, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018, не було зобов`язано відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, а лише зобов`язано розглянути заяву позивача про призначення такої допомоги. Оскільки Міністерство оборони не було визнано боржником по відношенню до ОСОБА_1 , підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат відсутні. Також відповідач не погоджується з розміром та періодом нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 510/1854/17 від 01.08.2018, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, викладене у протоколі засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 72 про повернення на доопрацювання документів. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, з 26 січня 2016 року, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (а.с.17-26).
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2018 набрало законної сили 29 листопада 2018 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вищевказаним рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2018 суду встановлено, що 26.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності (поранення пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії).
Як вбачається із витягу протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 72, документи ОСОБА_1 повернуті до обласного військового комісаріату на доопрацювання, оскільки немає підтверджень настання інвалідності під час проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено Порядком № 499 від 28.05.2008.
Відповідно до витягу з протоколу від 01 березня 2019 року № 30 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2018 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018, прийнято рішення про скасування пункту 50 протоколу від 19.08.2016 № 72 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, та прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 275600,00 грн (а.с. 45).
Зобов`язання виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 275600,00 грн Міністерство оборони України виконало 02 квітня 2019 року, що підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» № 01/28 від 04.04.2019 та платіжним дорученням № 70 від 28.03.2019 (а.с.47, 48).
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).
За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат у розмірі 103074,40 грн. та трьох процентів річних у розмірі 21678,02 грн за період з 19.08.2016 (дата прийняття рішення відповідачем) по 02.04.2019 (день фактичної сплати грошових коштів) підлягають задоволенню, оскільки внаслідок порушення Міністерством оборони України термінів виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 275600,00 грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Доводи Міністерства оборони України про недоцільність застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин суд відхиляє з огляду на те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.
Вищевказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 760/8641/18 від 09 жовтня 2019 року та справі № 750/5104/17 від 21 листопада 2018 року.
Також заперечення відповідача щодо того, що останній не погоджується з розміром та періодом нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд не може покласти в основу рішення, оскільки відповідачем не обґрунтовано які саме числові значення є невірними та не надано контррозрахунку.
На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 258, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.509, 524, 533-535, 625 ЦК України, суд,
вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями задовольнити.
Стягнути з Міністерства оборони України (, місцезнаходження: м. Київ, проспект Повітрофлотський буд. 6) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму інфляційних витрат у розмірі 103074,40 грн. та трьох процентів річних у розмірі 21678,02 грн., а всього 124752,42 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.О. Козленко