ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 2-175/5531/14-ц

провадження № 61-18893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2016 року, ухвалене у складі судді Озерянської Ж. М., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, зобов`язання внести запис до державного реєстру, визнання права на встановлення зовнішніх меж земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,25 га за цією ж адресою, яка належала ОСОБА_5 відповідно до державного акта на право власності на землю від 7 жовтня 1997 року серії ДП Дн № 017102.

Позивачі вказують, що у встановлений законодавством строк подали до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, проте на запит нотаріуса щодо внесення даних про земельну ділянку до Державного земельного кадастру відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області повідомлено, що на земельну ділянку ОСОБА_5 поземельна книга не відкривалась і кадастровий номер відсутній.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2013 року, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці за кожною на земельну ділянку АДРЕСА_1 у розмірі та у межах, визначених державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 017102.

Позивачі вказують, що після набрання рішенням суду законної сили уклали з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпр Обл Зем Агенція» (далі - ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція») договір для підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належної їм земельної ділянки в натурі (на місцевості). ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція» виготовило необхідну технічну документацію, зокрема, 17 червня 2014 року встановлено межові знаки земельної ділянки АДРЕСА_1 , про що складений відповідний акт та виготовлена інша кадастрова документація.

Звернувшись до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із заявою про погодження технічної документації, вони отримали рішення від 11 липня 2014 року про відмову з тих підстав, що їх земельна ділянка частково накладається на суміжну земельну ділянку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 і раніше зареєстрована у Державному земельному кадастрі (кадастровий номер :05:017:0007).

28 липня 2014 року вони подали технічну документацію із землеустрою до Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області. За результатами її перевірки 14 серпня 2014 року державним кадастровим реєстратором прийнято рішення № РВ-014 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що в технічній документації відсутні відомості щодо погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками; має місце перетин земельної ділянки з ділянкою :05:017:0007, площа співпадає на 4,6836%.

Як з`ясовано позивачами у подальшому, 27 лютого 2012 року ОСОБА_3 уклала з Приватним підприємством «Земельний ресурс» договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки АДРЕСА_1 . Вказана технічна документація позивачами, як власниками суміжної земельної ділянки, не погоджувалася, проте рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року «Про погодження технічної документації без підпису сусіда громадянці ОСОБА_3 » вирішено погодити технічну документацію без їх підпису.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують, що про існування між ними та ОСОБА_3 спору з приводу межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 була обізнана, так як вони неодноразово зверталися до неї з відповідними заявами. Незважаючи на це, питання щодо погодження технічної документації на земельну ділянку АДРЕСА_1 , якою встановлено, у тому числі, і спірні межі, відбулося з порушенням визначеної законодавством процедури, без їх виклику та подальшого повідомлення про прийняте рішення.

24 липня 2013 року інженер-геодезист ОСОБА_6 встановив межові знаки вздовж межі земельної ділянки АДРЕСА_1 у кількості 5 штук, про що склав відповідний акт у присутності землевпорядника ОСОБА_7 та голови земельної комісії ОСОБА_8 . За результатами геодезичних робіт також складено технічний звіт, яким зафіксовано, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 017102 площа їх земельної ділянки складає 2 500 кв.м, проте її фактична площа становить 2 442,67 кв.м.

У ході перевірки, проведеної Державною інспекцією сільського господарства у Дніпропетровській області, встановлено порушення ОСОБА_3 вимог земельного законодавства, яке полягає у тому, що фактична площа її земельної ділянки НОМЕР_3 складає 0,2559 га, тобто самовільно збільшена за рахунок суміжної земельної ділянки № НОМЕР_1 на 0,0059 га.

Позивачі вважають, що дії ОСОБА_3 та Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області порушують їх права, унеможливлюю використання земельної ділянки у повному обсязі, її реєстрацію у Державному земельному кадастрі та реалізацію інших прав щодо неї.

З урахуванням викладеного просили:

визнати недійсним та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року «Про погодження технічної документації без підпису сусіда громадянці ОСОБА_3 », яким погоджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_1 без підпису сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнати недійсним та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11 липня 2014 року «Про погодження технічної документації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 », яким відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі відомостей про присвоєння належній ОСОБА_3 земельній ділянці площею 0,25 га кадастрового номеру :05:017:0007, а також скасувати відповідний запис у Державному земельному кадастрі;

визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право встановити зовнішні межі земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно до технічної документації із землеустрою (кадастрового плану), виготовленої ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція», та державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Дн №017102 без підпису ОСОБА_3 ;

визнати погодженими з ОСОБА_3 межі земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно до технічної документації із землеустрою (кадастрового плану), виготовленої ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція», та державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Дн №017102 без підпису ОСОБА_3 ;

відновити межі земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно до технічної документації із землеустрою (кадастрового плану), виготовленої ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція», та державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Дн №017102.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту своїх прав, так як встановлення меж не відноситься до повноважень суду, а також зазначив, що вони не довели порушення ОСОБА_3 їх прав як власників суміжної земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність і безпідставність позовних вимог, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи осіб, які її подали

У лютому 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційну скаргу, у якій просили скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, і не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначали, що наявним у справі висновком судової земельно-технічної експертизи від 15 червня 2016 року підтверджено накладення земельних ділянок АДРЕСА_2 як за фактичним землекористуванням, так і згідно з відомостями Державного земельного кадастру, проте суди попередніх інстанцій цей висновок належним чином не дослідили і не оцінили.

На думку заявників, суди не врахували, що Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області при прийнятті рішення від 27 листопада 2013 року про погодження технічної документації ОСОБА_3 без підпису суміжних землекористувачів порушила встановлений законодавством порядок вирішення відповідного питання, так як розглянула його без їх виклику і про прийняте рішення не повідомила. Також вказують, що сільська рада проігнорувала їх неодноразові письмові звернення щодо наявності спору із ОСОБА_3 про межі земельних ділянок і, будучи обізнаною про існування такого спору, протиправно погодила технічну документацію, що у подальшому призвело до порушення їх прав.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ДП Дн № 017102 від 7 жовтня 1997 року ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,25 га на АДРЕСА_3 .

Межі цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлені 16 вересня 1997 року, про що складений відповідний акт, підписаний, у тому числі, суміжними землекористувачами.

2 квітня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, що належать їй на час посвідчення заповіту та будуть належати на день смерті, заповідала ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що стало підставою відкриття спадкової справи.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці за кожною на земельну ділянку АДРЕСА_1 у розмірі та у межах, визначених державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Дн №017102.

Власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,25 га є ОСОБА_3 .

Між сторонами існує спір щодо меж їх земельних ділянок.

Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року «Про погодження технічної документації без підпису сусіда громадянці ОСОБА_3 » погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки АДРЕСА_1 без підпису сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після прийняття такого рішення ОСОБА_3 звернулася до органів Державного земельного кадастру і зареєструвала свою земельну ділянку із присвоєнням кадастрового номеру :05:017:0007.

У листопаді 2013 року позивачі уклали з ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція» договір на виготовлення технічної документації із встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_1 . У червні 2014 року товариством встановлено межові знаки на межі земельної ділянки та виготовлено іншу кадастрову документацію.

Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у погодженні технічної документації із встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_1 з тих підстав, що їх земельна ділянка накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 , якій уже присвоєно кадастровий номер, а також не відповідає державному акту на право приватної власності на землю серії ДП Дп №017102 від 7 жовтня 1997 року.

28 липня 2014 року позивачі подали технічну документацію із землеустрою до Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області для внесення відомостей щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру. За результатами перевірки технічної документації 14 серпня 2014 року державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в технічній документації позивачів відсутнє підтвердження погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та має місце перетин із ділянкою :05:017:0007 (площа співпадає на 4,6836%)

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 червня 2016 року № 5977-15 розміри фактично зайнятих під землекористування земельних ділянок НОМЕР_4 АДРЕСА_2 не відповідають державним актам на право приватної власності на землю, технічній документації із землеустрою та нормативно-правовим актам. Згідно з графічними матеріалами, складеними за результатами виконаних топографо-геодезичних вишукувань, земельні ділянки НОМЕР_5 та №НОМЕР_6 не накладаються і їх межі не порушені. Земельна ділянка № АДРЕСА_5 накладається на земельну ділянку НОМЕР_6 по фактичному землекористуванню на 91,69 кв.м., а згідно з внесеними до Державного земельного кадастру відомостями - на 114,03 кв.м.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про відмову у позові, виходив з недоведеності часткового накладення земельної ділянки АДРЕСА_5 на земельну ділянку НОМЕР_7 та переміщення відповідачем межових знаків, які встановлювали межі між цими земельними ділянками, і збільшення внаслідок цього фактичної площі своєї земельної ділянки.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Згідно зі статтею 79 ЗК України земельна ділянка, яка є самостійним об`єктом права власності, - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (стаття 79-1 ЗК України).

Стаття 181 ЗК України визначає, що землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

До одного із основних завдань землеустрою віднесено встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів (пункт «в» частини першої статті 183 ЗК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» межуванням земель є комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначається Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція)

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За змістом статей 2, 26, 35 Закону України «Про землеустрій» відомості, отримані за результатами проведення робіт із землеустрою, використовуються при веденні Державного земельного кадастру.

Пунктами 12, 15, 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій формі та у формі електронного документа.

У разі відповідності поданих Державному кадастровому реєстраторовідокументів і електронного документа вимогам, визначеним цим Порядком, Державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру вносить електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги і вимоги апеляційної скарги обґрунтували, зокрема, тим, що на підставі виготовленої на замовлення ОСОБА_3 документації із землеустрою до Державного земельного кадастру внесені відомості щодо розмірів, меж та конфігурації земельної ділянки АДРЕСА_5 , які узгоджуються з виданим відповідачу державним актом на право приватної власності на землю, та на 4,6836% накладаються на належну їм земельну ділянку. Вказане стало можливим через виготовлення землевпорядної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без погодження спільних меж із ними як власниками суміжної земельної ділянки. Також зазначили, що ОСОБА_3 самовільно знищила межові знаки між їх земельними ділянками і за рахунок належної їм земельної ділянки збільшила фактичну площу своєї земельної ділянки.

Відповідні доводи заявники апеляційної скарги обґрунтували посиланням на докази, які є у справі, проте не досліджені і належним чином не оцінені судом, а саме висновки інженера-геодезиста ОСОБА_6 від 24 липня 2013 року, складені за результатом обстеження земельних ділянок сторін, лист Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 3 вересня 2013 року щодо можливих порушень ОСОБА_3 земельного законодавства, та висновок судової земельно-технічної експертизи № 5977-15 від 15 червня 2016 року, яким встановлено, що згідно з графічними матеріалами земельна ділянка АДРЕСА_5 накладається на земельну ділянку АДРЕСА_1 по фактичному користуванню на 91,69 кв.м, а відповідно до даних Державного земельного кадастру - на 114,03 кв.м.

Згідно зі статтею 303 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час перегляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

У прийнятому за результатами перегляду справи судовому рішенні суд апеляційної інстанції повинен навести мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та запереченнях на неї.

У порушення вимог цивільного процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги, не спростував посилання заявників на те, що подані ними докази, зокрема висновок судової земельно-технічної експертизи, підтверджують як фактичне, так і згідно з відомостями Державного земельного кадастру документальне накладення земельних ділянок АДРЕСА_2 шляхом збільшення розмірів земельної ділянки НОМЕР_3 за рахунок земельної ділянки № НОМЕР_8 .

Пунктами 4.1-4.4 Інструкції встановлено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Цей акт складається згідно з додатком 2 до Інструкції і підписується власниками/користувачами суміжних земельних ділянок на підтвердження відсутності претензій щодо існуючих меж земельної ділянки.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є необхідним і забезпечує уникнення технічних помилок та порушення прав землекористувачів.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Сама по собі процедура погодження меж полягає у пропозиції суміжному землекористувачу підписати відповідний акт. При відмові від його підписання орган, уповноважений погоджувати технічну документацію, повинен виходити не із самого факту непідписання акта, а із мотивів відмови, та прийняти відповідне рішення про погодження та/або затвердження технічної документації або про відмову у вчиненні таких дій.

Непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки за відсутності спору щодо них не є підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у погодженні технічної документації. Проте у разі існування невирішеного спору щодо межі земельної ділянки орган, уповноважений вирішувати таке питання, повинен обґрунтувати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою без підпису суміжного землекористувача щодо погодження меж.

Статті 158, 159 ЗК України встановлюють, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття

Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про неодноразове подання ними заяв до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області щодо наявності спору із ОСОБА_3 про межу їх земельних ділянок та про прийняття радою, всупереч цим заявам і без належного повідомлення позивачів, рішення від 27 листопада 2013 року «Про погодження технічної документації без підпису сусіда громадянці ОСОБА_3 », яким погоджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_5 без підпису сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилаючись в обґрунтування висновків про відхилення апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 не притягувалася до відповідальності за порушення межових знаків, суд апеляційної інстанції не врахував, що така обставина не є визначальною для встановлення наявності чи відсутності накладень площ спірних земельних ділянок та не спростовує беззаперечно доводи позивачів щодо існування спору з приводу дійсної межі земельних ділянок.

Зазначаючи про те, що попередні власники земельних ділянок АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_9 погодили межі земельних ділянок у існуючому розмірі, що свідчить про безпідставність позовних вимог, суд апеляційної інстанції не спростував доводи заявників про те, що згідно з актом встановлення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) від 16 вересня 2017 року її межі відповідали розмірам, вказаним у виданому ОСОБА_5 державному акті на право приватної власності на землю від 7 жовтня 1997 року, натомість згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 5977-15 від 15 червня 2016 року станом на час розгляду справи судом межі та конфігурація земельної ділянки АДРЕСА_1 за фактичним користуванням не відповідають даним державного акта.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, допустив порушення цивільного процесуального законодавства, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки не дослідив і не оцінив зібрані у справі докази та не спростував доводи апеляційної скарги, що ґрунтувались на таких доказах.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути допущені апеляційним судом недоліки не має, так як не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог цивільного процесуального законодавства не дослідив зібрані у справі докази і не перевірив належним чином доводи заявників щодо накладення земельних ділянок АДРЕСА_2 як за фактичним землекористуванням, так і згідно з даними Державного земельного кадастру, що підтверджується, у тому числі, висновком судової земельно-технічної експертизи, а також не вставив, чи дотрималася Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області при прийнятті рішення від 27 листопада 2013 року «Про погодження технічної документації без підпису сусіда громадянці ОСОБА_3 » визначеного статтями 158-159 ЗК України порядку розгляду такого питання, постановлена судом апеляційної інстанції ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, тому відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку оцінити зібрані у справі докази, посиланням на які обґрунтовані вимоги апеляційної скарги, перевірити доводи позивачів щодо накладення земельних ділянок АДРЕСА_2 шляхом зменшення фактичної площі їх земельної ділянки та збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 , перевірити дотримання вимог законодавства при вирішенні Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області питання щодо погодження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку АДРЕСА_5 без підписів суміжних землекористувачів, та ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов