ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7241/19 Справа № 182/4407/17 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/4407/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка - Нікопольська міська рада Дніпропетровської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Нікопольська міська рада Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Позовна заява мотивована тим, що між Нікопольською міською радою Дніпропетровської області та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 0,7676 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:089:0008, який зареєстрований у Нікопольському районному відділі ДРФ центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.12.2005 року № 77. Термін дії зазначеного договору оренди земельної ділянки 5 років, тобто до 06.12.2010 року.

ОСОБА_1 з 29.12.2001 року по 26.12.2016 року була зареєстрована фізичною особою підприємцем.

Після закінченні терміну дії договору, повідомлення про поновлення договору оренди від відповідачки ОСОБА_1 не надходило, договір оренди (додаткову угоду) не укладено та не зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 Договору на земельній ділянці розташовано: будівлі та споруди, а згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстрі прав власності на нерухоме майно, сформованої станом на 16 травня 2017 року, на ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , тобто саме вона є землекористувачем за даною адресою.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.04.2017 року №34-4-0.172-292/180 17, за адресою: АДРЕСА_1 , розташована земельна ділянка з кадастровим номером :03:089:0008, площею 7 676 кв.м., цільове призначення 1.11.6 інша комерційна діяльність; нормативна грошова оцінка земельної ділянки 3 993 285,48 грн.

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 10.08.2016 року №611 „Про затвердження складу комісії з визначення відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, при використанні земельної ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , зі змінами від 12.04.2017 року (рішення №184), було створено комісію з визначення та відшкодування збитків.

На підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 18.04.2017 року №189 „Про створення робочої групи для обстеження земельних ділянок комунальної власності в місті Нікополі, 12.05.2017 року робочою групою був здійснений вихід на місцевість та обстежено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наявною у виконавчих органах Нікопольської міської ради Дніпропетровської області інформації, правовстановлюючі документи (договір оренди землі, акт постійного користування тощо) на земельну ділянку за вказаною адресою відсутні. В результаті обстеження встановлено наступне: на земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі складських приміщень (одноповерхові) та інші нежитлові будівлі (одно - , двоповерхові у задовільному стані; територія земельної ділянки огороджена парканом, біля в`їзду - металеві ворота з будиночком охоронця; за інформацією охоронця та інших присутніх на момент обстеження на даній території (земельній ділянці) здійснюється господарська діяльність щодо продажу, зберігання меблевої продукції; на одній з будівель мається торгова вивіска „Алекс Мемель; за інформацію присутніх осіб дані будівлі (нерухомість) були власністю ОСОБА_1 , яка наприкінці 2015 року продала (подарувала) їх іншій особі; територія земельної ділянки прибрана, чиста; до будівель проведені електричні мережі.

Листами від 06.04.2017 року №1602 та від 11.05.2017 року №2368 відповідачка запрошувалась на засіданні Комісії на 07.04.2017 року та на 17.05.2017 року, на які вона не з`явилась.

За інформацією Нікопольської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУМ у Дніпропетровській області відповідачем земельний податок за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 було сплачено всього в розмірі 74 982,53 грн., в тому числі: 23471,00 грн. за 2014 рік, 46942,00 грн. за 2015 рік, 4569,53 грн. за 2016 рік, 0,00 грн. за 2017 рік, що враховано при розрахунку розміру збитків.

17.05.2017 проведено засідання комісії, на якій було вирішено визначити відповідачці розмір збитків за фактичне використання земельної ділянки на загальну суму 187 987, 80 грн., які нараховані за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 року, у зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

19.05.2017 року рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області №246 затверджено акт комісії від 17.05.2017 року з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді Дніпропетровської області, як власнику землі, при використанні земельної ділянки, ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та визначено землекористувачу збитки за період з 01.07.2014 року по 30.04.3017 року у сумі 187 987, 80 грн., а саме: з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 8095,78 грн., з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 31 716,24 грн., з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 108 242,94 грн., з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року в сумі 39 932,84 грн.

Відповідачці направлено акт Комісії, розрахунок суми збитків листом від 19.05.2017 року №489/17, який отримано відповідачем згідно поштового повідомлення про вручення 27.05.2017 року, однак остання збитки не сплатила.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки кошти за шкоду, що заподіяна на земельній ділянці державної та комунальної власності у розмірі 187 987,80 грн. за період з 01.07.2014 року по 30.04.3017 року, а також понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2819,82 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 н на користь Нікопольської міської ради Дніпропетровської області завдані збитки у розмірі 187 987,80 грн. за період з 01.07.2014 року до 30.04.3017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Нікопольської міської ради Дніпропетровської області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2819,82 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко С.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, відповідачка вказує на те, що з позовної заяви та оскаржуваного рішення суду взагалі не зрозуміло, що є предметом спору та про які саме суми йде мова, про збиток, не отриману орендну плату чи про відшкодування нанесеної шкоди. При цьому, зазначає, що позивачем не доведено наявність збитків у розумінні статті 22 ЦК України, договору оренди земельної ділянки між сторонами не існує, а наявність шкоди не доведено.

Не погоджується відповідачка й з проведеними нарахування на підставі витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 24.05.2017 року, який, на її думку, є необґрунтованим та містить посилання на нормативну базу, яка не може бути заснована до періоду з 2014 року по 2016 рік.

Відповідачка наголошує на тому, що як позивачу, так і суду, було достеменно відомо, що нежитлові будівлі вибули із власності відповідачки ОСОБА_1 ще в 2015 року, що було встановлено Актом обстеження представників Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, який додано до позову та мав бути досліджений судом першої інстанції. Натомість, суд першої інстанції цим відомостям уваги не надав, прийнявши як належний доказ відомості із застарілого реєстру прав на нерухоме майно, які були надані до суду представником позивача, не провівши їх перевірку. До того ж, відповідачка вказує й на те, що позивач направляв на адресу нового власника вимогу про погашення заборгованості за користування земельної ділянки, де розписував факти вибуття нежитлових будівель, які розташовані на території спірної земельної ділянки, із власності ОСОБА_1 , однак не надав такі відомості суду.

Порушення норм процесуального права, на думку відповідачки, полягає в тому, що судом було прийнято до уваги рішення суду, взяте з Єдиного реєстру судових рішень, яке не містило відмітки про набрання ним законної сили, та розглянув справу за правилами спрощеного провадження, чим обмежив процесуальні права відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко С.В., про судовий розгляд справи у порядку усного слухання з викликом сторін (а.с. 163-165), яке подано до суду 30.07.2019 року, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки у задоволенні аналогічного клопотання вже відмовлено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року (а.с. 157), тобто дане питання вже вирішено судом у встановленому ЦПК України порядку.

Крім того, з цього питання слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створює учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надає сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2017 року використовувала земельну ділянку площею 0,7676 га для обслуговування та експлуатації власних нежитлових будівель та споруд по АДРЕСА_1 , на АДРЕСА_1 , а тому повинна сплатити позивачу суму збитків у розмірі 187 987,80 грн. за фактичне використання земельної ділянки, без належних правових підстав.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 80 Земельного Кодексу України, суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. - на землі комунальної власності.

Стаття 83 Земельного кодексу України передбачає: 1. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. 2. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.

Відповідно до положень ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України, відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини на Україні з питання оренди землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.122-124 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Падання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення та без формування нової земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Таким чином, перед тим, як надавати відповідному органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування технічну документацію із землеустрою, зацікавленій особі необхідно звернутись до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, отримати дозвіл органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, укласти договір з ліцензованою юридичною особою на виготовлення технічної документації і тільки після цих дій можливо надати технічну документацію з землеустрою на розгляд органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належали нежитлові будівлі та споруди ( побутова будівля №14, загальною площею 90,4 кв.м., будівля ангару, загальною площею 389,5 кв.м., будівля складу №5, загальною площею 742,3 кв.м., будівля складу №2, загальною площею 480,2 кв..м., адміністративна будівля літ. «Ц», загальною площею 258,5 кв.м., прирельсовий склад (інв.. № АДРЕСА_2 ), загальною площею 481,9 кв.м., будівля складу №3, загальною площею 424,1 кв.м., будівля складу «Г», загальною площею 347,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .

09.11.2005 року між Нікопольською міською радою Дніпропетровської області та ПП ОСОБА_1 був укладений Договір оренди земельної ділянки, площею 0,7676 га (кадастровий номер :03:089:0008), за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташовано будівлі та споруди, що належать на праві власності ОСОБА_1 , із терміном дії договору оренди земельної ділянки до 06.12.2010 року (а.с. 8-12,14-22).

Станом на день звернення позивача до суду між Нікопольською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_1 договір не продовжено та не укладено новий договір оренди земельної ділянки, площею 0,7676 га (кадастровий номер :03:089:0008) за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовано будівлі та споруди (а.с. 8-12,18).

Відомості щодо повернення ОСОБА_1 земельної ділянки Нікопольській міській раді Дніпропетровської області після закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки від 09 листопада 2005 року матеріали справи не містять.

Згідно детальної інформації про фізичну особу ОСОБА_1 з 29.12.2001 року по 26.12.2016 року була зареєстрована фізичною особою підприємцем в ЄДР відомостей про фізичну особу підприємця (а.с.7).

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 безоплатно передала у власність своєму синові ОСОБА_2 побутову будівлю №14, загальною площею 90,4 кв.м., та будівлю ангару, загальною площею 389,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що сторони уклади договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстрований у реєстрі за номером 1289 (а.с. 135).

23 грудня 2015 року ОСОБА_1 безоплатно передала у власність своєму синові ОСОБА_2 будівлю складу №5, загальною площею 742,3 кв.м., будівлю складу №2, загальною площею 480,2 кв..м., адміністративну будівля літ. «Ц», загальною площею 258,5 кв.м., прирельсовий склад (інв.. №22), загальною площею 481,9 кв.м., будівлю складу №3, загальною площею 424,1 кв.м., будівлю складу «Г», загальною площею 347,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що сторони уклади відповідні договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстровані у реєстрі за номерами 1316, 1315, 1290, 1313, 1314, 1326 (а.с. 137, 139, 141, 143, 145,147).

Відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_2 у встановленому Законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 136, 137, 140, 142, 144, 146, 148).

В результаті обстеження 12 травня 2017 року земельної ділянки, площею 0,7676 га (кадастровий номер :03:089:0008) за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовано будівлі та споруди, членами робочої групи, створеної на підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 18.04.2017 року №189, встановлено наступне: на земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі складських приміщень (одноповерхові) та інші нежитлові будівлі (одно - , двоповерхові у задовільному стані; територія земельної ділянки огороджена парканом, біля в`їзду - металеві ворота з будиночком охоронця; за інформацією охоронця та інших присутніх на момент обстеження на даній території (земельній ділянці) здійснюється господарська діяльність щодо продажу, зберігання меблевої продукції; на одній з будівель мається торгова вивіска „Алекс Мемель; за інформацію присутніх осіб дані будівлі (нерухомість) були власністю ОСОБА_1 , яка наприкінці 2015 року продала (подарувала) їх іншій особі; територія земельної ділянки прибрана, чиста; до будівель проведені електричні мережі (а.с. 26).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та доказів протилежного відповідачкою ОСОБА_1 суду не надано, що ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку площею 0,7676 кв.м., яка розташована на території Нікопольської міської ради по АДРЕСА_1 , для обслуговування нежитлових будівель та споруд по грудень 2015 року включно, а тому доводи апеляційної скарги щодо не доведення факту використання земельної ділянки саме відповідачкою ОСОБА_1 колегією суддів не приймаються.

Отже, ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку площею 0,7676 кв.м., яка розташована на території Нікопольської міської ради Дніпропетровської області по вулиці АДРЕСА_1 ,5, для обслуговування нежитлових будівель та споруд без достатніх на те правових підстав та без наявності правовстановлюючих документів у період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2015 року, що порушує вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. г ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.

У п. п. 3.7, 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі

питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року №6 зазначено, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом

стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних

ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою

Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам,

затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284.

Враховуючи наведені обставини, згідно з правилами ст. 22, 1166 ЦК України, п. г ч. 1 ст. 90, ст. 156 ЗК України, у позивача виникло право на відшкодування збитків заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (упущена вигода), а доводи апеляційної скарги щодо непоширення зазначених правових норм на правовідносини сторін є помилковими та зводяться до помилкового довільного тлумачення Закону на власну користь.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п. 2 цього Порядку, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районною державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

В п.3 цього Порядку вказано, що неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 201 Закону України, для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 10.08.2016 року №611, до якого внесено зміни рішенням від 12.04.2017 року №184, затверджено склад комісії з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, при використанні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (а.с.23-24).

На засіданні комісії від 17.05.2017 року вирішено визначити збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 01.07.2014 року по 30.04.3017 року у розмірі 187 987,80 грн. (а.с.32), зокрема за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року - 8 095,78 грн.(а.с. 30), за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року 31 716,24 грн. (а.с. 30 зворот), за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року 108 242,94 грн. (а.с. 31), за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року 39 932,84 грн. (а.с. 31 зворот).

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області №246 від 19.05.2017 року затверджено акт комісії з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді Дніпропетровської області, як власнику землі, при використанні земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , та визначено землекористувачу збитки за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік у сумі 187 987,80 грн. (а.с.29-31).

Листом від 19.05.2017 року ОСОБА_1 була повідомлена про прийняте рішення та про необхідність сплатити завдані збитки в розмірі 187 987,80 грн.(а.с. 33). Зазначений лист та рішення ОСОБА_1 отримала особисто 27.05.2017 року (а.с.33 зворот)

ОСОБА_1 оскаржила до Дніпропетровського окружного адміністративного суду рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 19.05.2017 року №246, яким було затверджено акт комісії з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді Дніпропетровської області, як власнику землі, при використанні земельної ділянки, громадянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та визначено землекористувачу збитки за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік у сумі 187 987,80 грн.(а.с.66).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення №246 від 19.05.2017 року, визнання дій неправомірними, скасування витягу з технічної документації відмовлено (а.с.73-75).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру судових рішень, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року набрало законної сили 01 жовтня 2018 року, а згідно п. 3 ч. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи зазначеного рішення суду з відміткою про набрання ним законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року встановлено, що обчислення та затвердження Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради №246 від 19.05.2017 року розміру збитків, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, при використанні земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік у сумі 187 987,80 грн., проведено у відповідності з порядком, визначеним ст. 157 Земельного кодексу України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, а питання щодо правомірності стягнення таких збитків саме з ОСОБА_1 судом не досліджувалося.

Отже, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року, яке набрало законної сили 01 жовтня 2018 року, встановлено завдання збитків Нікопольській міській раді Дніпропетровської області, як власнику землі, при використанні земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік у сумі 187 987,80 грн., у зв`язку з чим ці обставини повторному доведенню не підлягають в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи обставини справи у сукупності та зміст вищезазначених правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість лише за період користування нею спірною земельною ділянкою, тобто з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року включно, що згідно розрахунку позивача, який не спростовано відповідачкою, становить 39 812,02 грн. (8 095,78 грн. (збитки за 2014 рік) + 31 716,24 грн. (збитки за 2015 рік) = 39 812,02 грн. а.с. 31).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи у спрощеному позовному провадженні колегією суддів відхиляються, оскільки предмет позовних вимог у данці справі не входить до вичерпного переліку спорів, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження за приписами ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а беззаперечних та переконливих доводів щодо розгляду судом першої інстанції цієї справи у загальному позовному провадженні відповідачкою ОСОБА_1 суду не було надано, у зв`язку з чим її доводи про обмеження її процесуальних прав не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суду не приймаються до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за вказаних вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Нікопольської міської ради Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 592,16 грн. (а.с. 35), що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», та є пропорційним до задоволеної частини позовних вимог (2 819,82 грн. (сплачений судовий збір) х 21% (задоволені позовні вимоги у пропорційному співвідношенні) = 592,16 грн.).

Крім того, з Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3 341,49 грн., що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», та є пропорційним до задоволеної частини вимог апеляційної скарги (4 229,73 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги) х 79% (задоволені вимоги у пропорційному співвідношенні) = 3 341,49 грн.), а з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 888,24 грн., що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», та є пропорційним до відхиленої частини вимог апеляційної скарги (4 229,73 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги) х 21% (відхилені вимоги у пропорційному співвідношенні) = 888,24 грн.).

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Онищенко Семен Валерійович - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Нікопольської міської ради Дніпропетровської області збитки у розмірі 39 812 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот дванадцять) гривень 02 (дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Нікопольської міської ради Дніпропетровської області судові витрати по справі у розмірі 592 (п`ятсот дев`яносто дві) гривні 16 (шістнадцять) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на користь держави судові витрати по справі у розмірі 3 341 (три тисячі триста сорок одна) гривня 49 (сорок дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по справі у розмірі 888 (вісімсот вісімдесят вісім) гривень 24 (двадцять чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: