ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/756/19 Номер провадження 22-ц/814/2566/19Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Лизенка А.В., із складанням повного тексту судового рішення цього ж дня,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 01 листопада 2011 року в розмірі 58 449,59 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01 листопада року відповідач отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. На думку позивача, вказана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складають Договір про надання банківських послуг (надалі - Договір).

Відповідач умови договору належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 травня 2019 року складається із заборгованості за тілом кредиту - 1152,16 грн., 49 590,86 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 4447,07 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 2759,50 грн. - штрафу (процентна складова), яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитною заявою №б/н від 01.11.2011 року в загальній сумі 1152,16 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн. 16 коп.) станом на 31.05.2019 року (заборгованість за кредитом).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 37,84 грн. (тридцять сім грн. 84 коп.).

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у позовних вимогах щодо стягнення відсотків, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, cуд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судове рішення підлягає апеляційному перегляду тільки в частині вимог про стягнення відсотків, штрафів та пені, тобто в межах поданої позивачем апеляційної скарги, в іншій частині заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2019 року не переглядається.

Судом першої інстанції вірно встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 01 листопада 2011 року (а.с.7).

До Заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 травня 2019 року, ОСОБА_3 нараховано заборгованість у розмірі 58 449,59 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 152,16 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 49 590,86 грн., заборгованості за пенею та комісією становить 4 447,07 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2759,50 грн. штрафу (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в АТ КБ «ПриватБанк» фактично отримані та використані кошти, проте в добровільному порядку не повернуті, тому існують підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків та неустойки, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістомстатті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника, підписаною відповідачкою, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначив, що кредитний договір є відплатним правочином та оскільки відповідач використовував кошти Банку, то застосуванню підлягають вимоги ст. 1048 ЦК України, тобто, розмір відсотків підлягає врахуванню за обліковою ставкою НБУ.

Матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та правила надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів, Анкета заява від 11 листопада 2011 року взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ізчастиною шостоюстатті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 листопада 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).

Враховуючи, що сторонами не обумовлено ціну договору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення відсотків, пені та штрафів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2019 року - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382-384 ЦПК України, суд. -

П О С Т А Н О В ИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль