ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6774/19 Справа № 212/6561/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 липня 2012 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до Умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов.

У порушення умов вище вказаного договору, ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 12 жовтня 2016 року, у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 742,50 грн., яка складається з 4 453,54 грн. заборгованості за кредитом, 1 578,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6 281,77 грн. - заборгованості за пенею, та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 678,21 грн. (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також вирішити питання відшкодування судового збору.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10 липня 2012 року у розмірі 13 564 грн. 29 коп., яка складається: 4 453,54 грн. заборгованість за кредитом;

1578,98 заборгованість по процентам за користування кредитом; 6281,77 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобовязання; а також 1250 грн. заборгованість пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що про розгляд справи позивач належним чином не була повідомлена та справу було розглянуто за її відсутності.

Зауважено на тому, що 21 серпня 2015 року грошові кошти в розмірі 4 985,70 грн., були списані з кредитної картки відповідача неустановленою особою, яка заволоділа чужим майном шляхом обману, чим спричинила ОСОБА_1 майнові збитки. За даним фактом відповідач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Станом на 13 квітня 2019 року по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача звертає увагу те, що доказом того, що кредитні картки були на руках у відповідача, є поповнення з кредитної карти з власного телефону. 21 серпня 2015 року за допомогою платіжної системи Портмане були перераховані кошти з карти відповідача, а відповідно до вимог сайту Портмане, для переказу необхідно знати усі реквізити карти.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, представника АТ КБ «ПриватБанк» Бродька А.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив заочне рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п. п. 3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з`ясуванні обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Як вбачаєтьсяі з матеріалів справи, 10 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», було укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , відповідно до підписаної нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримала кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», станом на 12 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість в сумі 14742,50 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 4453,54 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 1578,98 гривень; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання 6281 грн.77 коп.; заборгованості пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1250,00 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 500, 00 гривень; штраф (процентна складова) в сумі 678,21 гривень.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На думку колегії суддів, позивачем по справі подано достатньо доказів на підтвердження виникнення кредитних правовідносин між сторонами та отримання відповідачем кредиту на картку, про що свідчить анкета-заява від 10 липня 2012 року, яка підписана відповідачем (а.с. 9-зворот), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 липня 2012 року (а.с. 5-7), з якої вбачається, що відповідач користувалася грошима, частково сплачувала заборгованість.

З наведених вище доказів слід зробити висновок про те, що між сторонами виникли кредитні правовідносини у зв`язку з отриманням відповідачем за її заявою кредитних коштів від Банку на кредитну картку.

Як встановлено матеріалами справи, та не заперечується відповідачем по справі, 21 серпня 2015 року з кредитної картки відповідача були списані грошові кошти в сумі 4 985,70 грн., невстановленою особою. Помітивши зникнення грошових коштів з кредитної картки, ОСОБА_1 21 серпня 2015 року звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», зателефонувавши за телефоном гарячої лінії банку та повідомила черговому оператору про вчинення невстановленими особами незаконних дій щодо самовільного розпорядження грошовими коштами на її картковому рахунку. Того ж дня відповідач звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 22 серпня 2015 року, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002253 за фактом шахрайство відносно гр. ОСОБА_1 (а.с.109).

Відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції стверджувала, що зазначена операція є крадіжкою грошових коштів з її кредитної картки, яку вона виявила 21 серпня 2015 року та після цього повідомила Банк за номером 3700. Крім того, з приводу вказаних шахрайських дій 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до правоохоронних органів за ознаками кримінального правопорушення, розслідування за яким проводиться дотепер.

Проте, належних доказів на підтвердження відсутності дій відповідача, що сприяли зписанню коштів з кредитної картки, відповідачем до суду апеляційної інстанції подано не було.

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідач порушила умови кредитного договору, передавши третій особі номер картки, і це свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично сама, власними діями сприяла здійсненню перерахунку кредитних коштів у системі Портмоне, що на думку колегії суддів вказує на те, що відповідач своїми діями сприяла незаконному використанню даних картки, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача.

За розрахунком позивача станом на 12 жовтня 2016 року за кредитним договором, утворилася заборгованість в сумі 14 742,50 грн., яка складається з 4 453,54 грн. заборгованості за кредитом, 1 578,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 250 грн. - заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 678,21 грн. (процентна складова).

Проте, визначений позивачем розмір заборгованості не може бути стягнутий з відповідача на користь позивача в повній мірі, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

У зв`язку із частковим виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, згідно розрахунку позивача, який перевірено колегією суддів і з яким колегія судів погоджується, заборгованість за тілом кредиту становить 4 453,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте, нараховані позивачем по справі 1 578,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6 281,77 грн. - заборгованості за пенею, та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 678,21 грн. (процентна складова) не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 10 липня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто сума, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути складові його повної вартості, зокрема 1 578,98 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6 281,77 грн. - заборгованості за пенею, та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 678,21 грн. (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 липня 2012 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин, 10 липня 2012 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 02 листопада 2016 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ч. 6 ст.81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 липня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позивачем по справі ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримав вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1 578,98 грн., заборгованості за пенею в сумі 6 281,77 грн., та штрафів в сумі 500 грн., фіксована складова та 678,21 грн. процентна складова.

Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 10 липня 2012 року станом на 12 жовтня 2016 року в розмірі 4453,54 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10 липня 2012 року в розмірі 4 453 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят три) гривен 54 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: