Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 336/546/17-ц

провадження № 61-9174св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Жупанової І. Б., від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів:

Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Полякова О. З., від 28 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору

від 24 жовтня 2006 року № ZPЕ0RX00900215 відповідач отримала кредит у розмірі 2 527,80 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 07 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 50 509,02 грн, яка складається з: 2 358,82 грн - заборгованості за кредитом, 28 545,90 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 126,28 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16 596,64 - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 381,38 грн - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором

від 24 жовтня 2006 року № ZPЕ0RX00900215 у розмірі 50 509,02 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором здійснено позивачем за період з 24 жовтня 2006 року по 07 листопада 2016 року. При цьому з розрахунку не можливо встановити, чи врахована в суму заборгованості, яку позивач пред`явив до стягнення, заборгованість, що стягнута рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2008 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вимоги позивача є недоведеними, а докази та обставини щодо припинення зобов`язання та правильності нарахування заборгованості були предметом дослідження судом першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не встановили відсутність заборгованості відповідача перед банком за спірним кредитним договором, не надали можливість банку надати додаткові пояснення з приводу розрахунку заборгованості або доповнити матеріали справи іншим розрахунком заборгованості з урахуванням додаткових вимог суду. Суд не позбавлений можливості самостійно визначити суму заборгованості.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

05 березня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № ZPE0RX00900215, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 2 527,80 грн зі сплатою 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня

2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 4 410,09 грн. Рішення набрало законної сили.

Заборгованість була стягнута станом на 21 лютого 2008 року та складалась з: 2 358,82 грн - заборгованості за кредитом; 1402,76 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 465,76 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом; 182,75 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2013 року у справі № 336/7421/13-ц у задоволенні позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 жовтня 2006 року № ZPE0RX00900215 відмовлено (а. с. 36).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою

статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановивши, що рішенням суду від 12 травня 2008 року, яке набрало законної сили, з позичальника на користь банку було стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, у тому числі тіло кредиту у розмірі 2 358,82 грн, суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки банк втратив право нараховувати проценти та штрафні санкції після звернення до суду у 2008 році. У випадку невиконання судового рішення кредитор мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак таких вимог банк не заявляв.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильних по суті судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович