РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7056/19

Провадження № 2/643/3502/19

16.10.2019 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мироненко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного з провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

В. обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2007 року по 19.12.2011 рік. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року шлюб між ними розірвано. У сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Як відомо позивачці, відповідач працездатний, на утриманні нікого не має, аліменти нікому не сплачує, займається сільським господарством, а також підприємницькою діяльністю.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

15.07.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мироненко І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки від всіх видів щомісячного заробітку відповідача.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач перебуває у дуже тяжкому матеріальному стані, має обмежену працездатність, інвалідність та за станом здоров`я потребує постійного безперервного лікування. Відповідач є інвалідом третьої групи, не працює. Крім того, батько відповідача ОСОБА_5 також є інвалідом, але другої групи безстроково. Батько відповідача є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідач змушений забезпечувати догляд і за батьком через його інвалідність. Пенсійне посвідчення інваліда третьої групи було видано відповідачу ще на початку 2018 року, натомість хворобливий стан, у зв`язку з яким ОСОБА_2 має обмежену працездатність та який значно погіршився з роками, відповідач мав з дитинства. Відповідач знаходиться під постійним медичним наглядом та змушений проходити періодичне стаціонарне лікування, причому в період шлюбу такі заходи також проводились відповідачем, про що позивач не могла не знати, що робить її твердження сумнівними. Крім того, відповідач страждає на гіпертонічну хворобу, яка за останні роки прийняла постійний характер. Тому ОСОБА_2 , змушений постійно приймати обезболюючі препарати та декілька разів на рік проходити стаціонарне лікування, що потребує великих матеріальних витрат у співвідношенні із тим, що єдиним джерелом майнового забезпечення відповідача є пенсія по інвалідності. Відповідач неодноразово був оглянутий медикосоціальною експертною комісією. ОСОБА_2 потребує постійного нагляду невропатолога та стаціонарного лікування двічі на рік. У зв`язку з вказаним відповідач потребує постійного лікування, однак коштів на повне та належне забезпечення себе ліками, догляд невропатолога та стаціонарне лікуванням йому не вистачає. З грудня 2018 року по травень 2019 року відповідачу було нараховано пенсію в розмірі 8982,00 грн., тобто по 1497,00 грн. щомісячно. Якщо судом буде задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в повній мірі, то з доходу відповідача будуть стягнуті наступні мінімальні суми щомісячно: 50 % від прожиткового мінімуму для дітей до 6 років, тобто на ОСОБА_3 , з 1 липня 2019 року, що складає 849,50 грн.; вказана сума для дітей віком від 6 до 18 років, тобто для ОСОБА_4 , з 1 липня 2019 року складає 1059,00 грн. Отже, з відповідача щомісячно будуть стягуватись 849,50 грн. та 1059,00 грн., всього 1908,50 грн., що на 411,50 грн. перевищує щомісячну пенсію відповідача. Тому, враховуючи майновий стан відповідача, він має можливість сплачувати аліменти тільки в розмірі 1/3 частки пенсії щомісячно, що складає 499,00 грн. Крім того, позивач працює у ЗОШ І-ІІІ ступенів № 128 ХМР Харківської області вчителем, проводить гурток продовженого дня, у зв`язку з чим має постійний дохід.

03.09.2019 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому позивачкою зазначено, що нею заявлені законні вимоги, передбачені діючим законодавством України, а заперечення відповідача є безпідставними з огляду на наступне. У відзиві на позов відповідач наголошує, що він не працездатний і у нього на утриманні знаходиться його батько, але ніяких доказів не надає, чи отримує останній пенсію або державну допомогу, чи є ще особи, які проживають разом з ОСОБА_5 . Крім того, відповідач на теперішній час їздить на автомобілі марки «Субару», але не надає ніяких доказів, за які кошти він її купив.

09.09.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мироненко І.С. надійшли заперечення на відповідь, в яких зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково. у розмірі 1/3 частини від всіх видів його щомісячного заробітку з огляду на наступне. Позивачкою не надано жодного документу на підтвердження того, що відповідач працює або є власником транспортного засобу. У відзиві на позовну заяву відповідачем долучено копії квитанцій, якими спростовується твердження позивача, що відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання їх спільних неповнолітніх дітей. Відповідач погоджується з тим, що він має постійний дохід, однак він виражений у мінімальній пенсії, котру останній отримує як соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю. Розмір вказаної допомоги дорівнює розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, і вказаної допомоги не вистачить не лише для гідного рівня життя ОСОБА_2 , а й для повної сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які будуть складати не менше 50 % від прожиткового мінімуму для кожного. Відповідач не відмовляється від надання синам матеріальної допомоги, тому частково погоджується з вимогами позивача, а саме із сплатою на їх утримання 1/3 частки його доходу (пенсії по інвалідності).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 16.10.2019 року підтримала позовні вимоги та доводи, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мироненко І.С. в судовому засіданні 16.10.2019 року проти позовних вимог заперечувала частково, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Зазначила, що відповідач щомісячно отримує дохід в розмірі 1497,00 грн., є інвалідом ІІІ групи. На утриманні у відповідача перебувають непрацездатні батьки. Дохід відповідача складає лише пенсія по інвалідності, яка буде меншою, ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на двох дітей. Транспортного засобу у відповідача не має, він не працює.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 18.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.08.2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського управління юстиції, актовий запис № 895 розірвано. (а.с.6).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.04.2010 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 309, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є його матір`ю (а.с. 4).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.02.2014 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 282, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач є його матір`ю (а.с. 5).

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 08.05.2019 року, неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають та зареєстровані з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6 «а»).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , виданого Пенсійним фондом України 01.03.2018 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 28).

Як вбачається з довідки № 633 від 17.05.2019 року, виданої Управлінням ПФУ Богодухівського об`єднаного управління ПФУ, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Богодухівського об`єднаного управління ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з грудня 2018 року по травень 2019 року склала 8982,00 грн. (а.с. 30).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 11.07.2008 року Краснокутським УПСЗН Харківської області, ОСОБА_5 (батько відповідача) є інвалідом ІІ групи (а.с. 31).

Крім того, вищевказане також підтверджується довідкою Орджонікідзевської міжрайонної медико соціальної експертної комісії № 692683 (а.с. 37).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 09.07.2008 року, ОСОБА_5 (батько відповідача) має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 31).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 , виданого Пенсійним фондом України 14.04.2017 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 53).

Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9.16214, ОСОБА_2 в період з 19.10.2017 року по 26.10.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з діагнозом: дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія 11 з лікворно венозною гіпертензією, вестибуло-атактичним, астеничним та невротичним синдромами, вегето-судинними пароксизмами симпато- адреналового типу. Шийний дисплатичний остеохондроз, спондилоартроз, спондильоз. Синдром хребцевої артерії. Нестабільність рухових сегментів С3-С5. Стійка цервікокраніалгія з порушенням функцій шийного відділу хребта, міотонічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 3. СН 0-І ст. (а.с. 32-33).

Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1631, ОСОБА_2 в період з 29.05.2018 року по 08.06.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» з діагнозом: дисциркуляційна гіпертонічна енцефалопатія ІІ з лікворно венозною гіпертензією, вестибуло-атактичним, астенічним та невротичним синдромами, вегетосудинними пароксизмами адреналового типу. Шийний дисплатичний остеохондроз, спондилоартроз, спондильоз. Синдром хребцевої артерії. Нестабільність рухових сегментів С3-С5. Стійка цервікокраніалгія з порушенням функцій шийного відділу хребта, міотонічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 3. СН 0-І ст. Гіпертонічний криз 30.05.2018 року (а.с. 34).

Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2780, ОСОБА_2 в період з 12.10.2018 року по 22.10.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» з діагнозом: дисциркуляційна гіпертонічна енцефалопатія ІІ з лікворно венозною гіпертензією, вестибуло-атактичним, астенічним та невротичним синдромами, вегетосудинними пароксизмами адреналового типу. Шийний дисплатичний остеохондроз, спондилоартроз, спондильоз. Синдром хребцевої артерії. Нестабільність рухових сегментів С3-С5. Стійка цервікокраніалгія з порушенням функцій шийного відділу хребта, міотонічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 35).

Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 957, ОСОБА_2 в період з 05.04.2019 року по 12.04.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» з діагнозом: дисциркуляційна гіпертонічна енцефалопатія ІІ з лікворно венозною гіпертензією, вестибуло-атактичним, астенічним та невротичним синдромами, вегетосудинними пароксизмами адреналового типу. Шийний дисплатичний остеохондроз, спондилоартроз, спондильоз. Синдром хребцевої артерії. Нестабільність рухових сегментів С3-С5. Стійка цервікокраніалгія з порушенням функцій шийного відділу хребта, міотонічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ-ІІІ ст, 2 ст., ризик 3.СН І ст. Гіпертонічний криз 05.04.2019 року, ускладнений носовою кровотечею (а.с. 36).

На аркушах справи 51-52 знаходяться квитанції, надані представником відповідача на підтвердження надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 51-52).

Оцінюючи доводи і аргументи сторін та їх представників, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Виходячи із змісту ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, в тому числі в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача на двох дітей, вважається безспірним та таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також не суперечить інтересам відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/3 частки доходів останнього.

Оцінюючи заперечення представника відповідача в частині вимог про стягнення аліментів в розмірі, не меншому ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд керується таким.

Доводи відповідача відносно того, що в нього на утриманні знаходяться непрацездатні батьки, суд не може визнати обґрунтованими з таких підстав.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що батьки відповідача отримують пенсію, а відтак мають самостійні джерела доходу. Представником відповідача не обґрунтовано, яким чином відповідач, що за її доводами отримує пенсію в мінімальному розмірі, надає матеріальну допомогу батькам, які мають самостійний дохід в розмірі не меншому, ніж дохід відповідача.

Оцінюючи доводи представника відповідача відносно того, що останній має потребу в регулярному лікуванні, а також що розмір аліментів, якщо вони будуть сплачуватися в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, становитиме більше, ніж пенсія відповідача, і останній буде позбавлений права на достатній життєвий рівень, гарантований ст. 48 Конституції України, суд керується таким.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, положення ч. 2 ст. 182 СК України, які визначають мінімальний гарантований рівень аліментів на одну дитину, спрямовані на забезпечення права дітей на достатній життєвий рівень, та мають імперативний характер.

Відповідач є особою працездатного віку. Згідно висновків МСЕК, відповідачу протипоказана праця з психо-емоційним напруженням, переохолодженням, підйомом вантажів, він може працювати у своїй професій без додаткових навантажень. Таким чином, незважаючи на наявність інвалідності і у зв`язку з цим певні обмеження щодо роботи, яка рекомендована йому за станом здоров`я, відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватись. Згідно наданої суду медичної документації, стан здоров`я відповідача не є таким, за яким його працевлаштування є неможливим та протипоказано в цілому.

Представником відповідача на запитання суду надано пояснення, згідно яких останній намагався працевлаштуватись, проте через його хворобу знайти роботу не вдається можливим. На уточнююче запитання суду представник відповідача зазначила, що останній перебував на обліку в центрі зайнятості у звязку із пошуком роботи, проте роботу знайти не зміг. Доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано.

Діти відповідача, на відміну від останнього, через малолітній вік не мають будь-якої можливості працевлаштуватись та самостійно себе забезпечувати.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведене та керуючись завданням цивільного судочинства, яке полягає в забезпеченні справедливого розгляду даної справи на засадах верховенства права та якнайкращому забезпеченні інтересів дітей, суд при вирішенні даної справи віддає пріоритет інтересам дітей та забезпеченню їх права на достатній життєвий рівень, мінімальний розмір якого встановлений приписами ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для ігнорування імперативних положень ч. 2 ст. 182 СК України, про що фактично просила представник відповідача, і стягує з відповідача аліменти в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину відповідача.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 08.05.2019 року.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08.05.2019 року і до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття ОСОБА_4 .

Допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.10.2019 року.

Суддя Д.А. Крівцов