Справа № 146/1685/18
Провадження № 22-ц/801/2084/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуСправа № 146/1685/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

секретар : Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 146/1685/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Скаковської І.В. в залі суду о 15.15 год., повне судове рішення складено 23.07.2019 року ,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Томашпільський районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 жовтня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року.

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Однак, ще до офіційного розірвання шлюбу, сторони почали проживати окремо, оскільки відповідачка разом з малолітнім сином втекла з дому та з того часу проживає в різних місцях, не ставлячи ОСОБА_1 до відома про своє місце перебування, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні і догляді.

По вказаній причині ОСОБА_1 звертався з заявою до органів опіки та піклування Томашпільскої РДА Вінницької області з приводу визначення часу та місця побачення з малолітнім сином, проте комісія райдержадміністрації не прийняла рішення з приводу вказаної заяви, оскільки ОСОБА_2 проігнорувала неодноразові виклики на засідання комісії та не надала жодних документів, які від неї вимагалися для прийняття рішення.

Таким чином, відповідач ухиляється, як від пропозицій позивача щодо вирішення питання з приводу його участі у вихованні сина та спілкування з ним, так і від встановленого законом порядку вирішення цього питання в органах опіки та піклування.

Крім того, позивач зазначив, що в даний час йому стало відомо де та в яких умовах проживає дитина, а також відношення бувшої дружини до її догляду, зокрема, про її безвідповідальне ставлення до профілактичного огляду сина та можливого лікування у зв`язку з наявними у нього хворобами.

На даний час позивач має постійне місце проживання, належні житлові умови, місце роботи та стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Також зазначив, що проживає разом із батьками, які є пенсіонерами та постійно знаходяться вдома і мають бажання допомагати позивачу у догляді за сином при необхідності.

Натомість відповідач ОСОБА_2 на даний час не має постійного зареєстрованого місця проживання та житла на праві власності або користування з належними умовами проживання для дитини. Крім того, відповідач ніде не працює та не має достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини та її утримання.

Вказав, що син знаходиться на обліку у Вінницькій обласній дитячій лікарні у лікаря окуліста та ортопеда, оскільки має проблеми з зором та формування стоп ніг.

27 червня 2017 року, перебуваючи на огляді у лікаря ортопеда, синові було рекомендовано носити спецвзуття та рекомендовано з`явитися на послідуючий огляд в травні 2018 року, проте у зв`язку з тим, що відповідач з дитиною залишила місце проживання та не виходила на зв`язок, дитина не потрапила на огляд до лікаря по вині матері.

Ще зазначив, що ОСОБА_2 має поганий стан свого здоров`я, зокрема має хронічне захворювання на гепатит групи А та інші захворювання.

Вказав, що з самого дитинства піклується про спільного сина та після залишення відповідачем їхнього спільного місця проживання, ним було відкрито рахунок в банку на ім`я сина, куди він перераховував кошти на його утримання; з часу присудження аліментів, він їх стабільно сплачує та не має заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 та витребувати у ОСОБА_2 малолітнього сина, який проживає з нею.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 15.07.2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю та виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, як таке, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права. Просить суд постановити нове судове рішення, про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки показам свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вказали на те, що вітчим зловживає алкогольними напоями і у них з матір`ю виникають конфлікти, а також, що вітчим неодноразово застосовував до сина психічне насилля. Суд, в супереч закону, не надав належної оцінки письмовим доказам, які були додані до позовної заяви; не взяв до уваги той факт, що висновок органу опіки і піклування, який міститься в матеріалах справи є необгрунтованим та не підтвердженим доказами для прийняття рішення. Також, скаржником зазначено, що судом не враховано обставину про народження у відповідача другої дитини, що може негативно вплинути на матеріальний стан сім`ї, в якій проживає малолітній ОСОБА_3

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи встановлено наступні обставини справи.

25 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а/с 12-13).

Від спільного проживання у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а/с 14).

З копії довідки від 02 серпня 2018 року Вапнярського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Ромашка», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно відвідував вказаний заклад дошкільної освіти з вересня 2015 року по 12 березня 2018 року. ОСОБА_1 систематично водив дитину в дитячий садок. Приймав активну участь у вихованні дитини. Приходив на батьківські збори, святкові ранки, цікавився успіхами та поведінкою дитини в колективі. Син проживав разом із батьками. Вдома були створені всі умови для розвитку та навчання дитини (а/с 21).

Згідно довідки-характеристики № 166 від 10 жовтня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області за місцем проживання ОСОБА_1 позитивно характеризується, як чемний сім`янин, турботливий батько, люблячий чоловік (а.с.18).

Крім того, ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується довідкою характеристикою Томашпільської дільниці Тульчинського відділення ПАТ «Вінницягаз» (а/с 19).

Відповідно до копії довідки про доходи № 449 від 17 вересня 2018 року, виданої ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз», ОСОБА_1 дійсно працює у вказаному товаристві на посаді майстра та отримує заробітну плату (а/с 20).

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить матері позивача ОСОБА_6 (а/с 92).

Також, на підтвердження можливості утримання дитини позивач надав копії державних актів на землю батьків (а/с23, 27).

З копії акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом ССД ОСОБА_9 та директором РЦ СССДМ ОСОБА_7 на підставі заяви ОСОБА_1 з метою визначення способу участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , вбачається, що для малолітнього ОСОБА_3 створені належні умови перебування. В будинку відсутні будь-які засоби, що загрожують здоров`ю і життю дитини (а/с 50).

Із висновку органу опіки та піклування при Томашпільській районній державній адміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля одного із батьків слідує, що даний орган вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля матері ОСОБА_2 за її фактичним місцем проживання, за адресою АДРЕСА_2 (а/с 139-140).

Станом на час розгляду справи дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 в квартирі її співмешканця за адресою: АДРЕСА_2 ; навчається в 1-Д класі Нерубайського НВК «школа-гімназія»; мати приділяє багато уваги навчанню та вихованню сина, відвідує батьківські збори, приймає участь у житті класу, що підтверджується випискою із домової книги про склад сім`ї та характеристикою Нерубайського НВК «школа-гімназія» Біляївського району Одеської області (а.с. 97, 98).

За таких обставин суд першої інстанції керувався ст. 11 , ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»; нормами Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року; ст. ст. 141, 160, 161, СК України; правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у Постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17; практикою Європейського суду з прав людини, щодо інтересів дитини та дійшов правильного і обгрунтованого висновку, з врахуванням обставин, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обоє здатні забезпечити належні матеріально-побутові умови проживання сина, його навчання та лікування в рівній мірі, про те, що все -таки, в інтересах дитини, слід визначити місце її проживання із матір`ю.

При цьому, суд врахував тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, членами її сім`ї та соціумом в цілому, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на її виховання та розвиток, з чим погоджується колегія суддів Вінницького апеляційного суду.

На думку колегії суддів, суд обгрунтовано вважав доводи позивача ОСОБА_1 про те , що в інтересах дитини проживати саме із батьком, оскільки він проживає в житловому будинку з кращими умовами проживання та умовами для розвитку дитини, близька відстань до шкільного закладу, а також дитина знаходиться на обліку у лікарів, недостатніми для визначення місця проживання дитини з ним, зазначаючи, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком, оскільки батько дитини у такому випадку не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, а тому у вихідні дні, на канікулах дитина не буде позбавлена можливості спілкуватися із батьком, а також не буде позбавлена батьківського піклування за бажання батька.

Так, відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За частинами першою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У ч.2 ст. 161 СК України вказано, що суд не може передавати дитину для проживання тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

Як видно з матеріалів справи, будь-які визначені, у вказаній правовій нормі, підстави для того, щоб дитина не проживали з матір`ю - відсутні.

Посилання апелянта на показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки дані свідки вказували на наявні належні умови батька для проживання дитини, на те, що батько, за час проживання сина з ним, приділяв йому належний догляд та увагу. Суд же у своєму рішенні врахував зазначені обставини. При цьому, у рішенні суду містяться детальні показання вказаних свідків та зазначено, що до своїх висновків суд дійшов, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, показання свідків є різновидом доказів у цивільній справі.

Щодо показань свідка ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача, що зі слів її малолітнього онука ОСОБА_8 їй відомо, що вітчим погано ставиться до ОСОБА_8 та, що він зловживає спиртними напоями через що у них з матір`ю - відповідачкою у справі, постійно виникають конфлікти, що вітчим неодноразово застосовував фізичне насилля, то їх необхідно оцінювати критично, оскільки вони нічим не підтверджуються. Більше того, даний свідок є матір 'ю позивача і вона зацікавлена у його підтримці.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості висновку органу опіки і піклування Томашпільської РДА Вінницької області, який врахований судом першої інстанції при ухваленні рішення, виходячи з самого висновку, де зазначено, що він грунтується на акті обстеження умов проживання від 14 лютого 2019 року, а також - оскільки позивач нічим не спростував обставин, викладених у цьому висновку, лише голослівно сумнівається у їх достовірності.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Тому, працівники органу опіки та піклування при Томашпільській РДА зобов`язані об`єктивно вивчати всі обставини при виконанні своїх обов`язків щодо захисту дітей і робити висновки, які грунтуються на встановлених обставинах та відповідно до діючого законодавства.

Саме так діяли працівники залученої до участі у справі третьої особи.

Те, що малолітня дитина сторін була вислухана у судовому засіданні суду першої інстанції, відповідає положенням Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та нормі ст.171 СК України про те, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Разом з тим, за нормами СК України, його ч.1 ст. 160, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. А відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішує, зокрема, суд.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук