Провадження № 2/643/1277/19
25.10.2019 Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А., за участю секретаря Воловод К.А. , у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Торгова мережа « Арбер» про стягнення заборгованості з заробітної плати , -
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ « Торгова мережа « Арбер» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 40 000 грн. , компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 5 750 грн. , стягнення середнього заробітку за час затримки видачи трудової книжки у розмірі 23 500 грн.
В обґрунтування вимог зазначив, що з 22.06.2016 року по 14.11.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді продавця. Працював у магазині за адресою місто Харків, Проспект Тракторобудівників, 59/56, ТРК «Україна».
14.11.2017 на підставі ст. 38 КЗпП України був звільнений. На день звільнення відповідачем не був проведений остаточний розрахунок по заробітній платі за надурочно відпрацьований час . У день звільнення йому не було видано трудову книжку і не було виплачено грошові кошти за не використану щорічну відпустку. Трудова книжка була повернута лише 28.03.2018 р. , розрахунок за невикористану відпустку досі не проведено.
У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.
У встановлений судом строк, відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, вислухав позивача, допитав свідків , вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За ст. 47 КЗППУ обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За ст. 116 КЗППУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ст. 235 КЗППУ у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Згідно ст. 117 КЗППУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінсоцзахисту населення від 29.07.93 р. № 58. (надалі- Інструкція №58), якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Згідно ч.3 Постанови Кабінет Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Згідно Наказу про зберігання трудових книжок на підприємстві від 01.09.2015 р. трудові книжки працівників зберігаються за юридичною адресою підприємства м. Одеса, вул. Ільфа АДРЕСА_2 , 20.
Відповідач зазначає, що в день, свого звільнення позивач не з`явився за трудовою книжкою за вищевказаною адресою , а також не надавав письмової згоди на її пересилання. Але, як встановлено судом , за умови , що позивач працював у місті Харкові , а трудові книжки зберігалися у місті Одеса , позивач фізично не міг з`явитися за отриманням трудової книжки в день звільнення.
Із відзиву відповідача випливає, що позивач мав би приїхати за своєю трудовою книжкою до міста Одеси, де знаходиться головний офіс ТОВ «ТМ «Арбер». Проте, такі твердження є безпідставними, адже за законом саме на роботодавця покладається обов`язок видати трудову книжку. Навіть якщо через внутрішні процеси відповідача трудові книжки працівників зберігаються у іншому місті, умовою видачі книжки не може бути приїзд працівника до іншого міста, що є грубим порушенням трудових прав останнього.
Після звільнення, позивач з відповідачем вели переговори стосовно порядку отримання трудової книжки та проведення остаточного розрахунку, У судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили , що їм відомо , що відповідач відмовився видавати позивачу трудову книжку у день звільнення.
Днем звільнення позивача є 14.11.2017 року , відповідач не видавав йому трудову книжку в день звільнення . У своєму поясненні до суду відповідач посилається на те , що пропонували отримати трудову книжку у день звільнення позивачу , але він відмовився , про що був складений відповідний акт . Суд не приймає до уваги зазначений акт , оскільки відповідач у своїх поясненнях змінював свою позицію, раніше стверджуючи , що трудової книжки у день звільнення позивача у Харкові не було і вона постійно зберігається у місті Одеса.
Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 про бажання отримати трудову книжку на адресу м.Харків пл.Павловская, заявником не зазначено дату написання заяви. У відповідності до помітки , що зроблено на заяві відповідальною особою, заява отримана 23 березня 2018 року , що майже через чотири місяці після звільнення. Суд вважає , що за таких обставин дата отримання заяви повинна бути підтверджена відміткою поштового зв`язку . Таких доказів суду не надано.
28.03.2018 року трудова книжка була отримана позивачем , що підтверджується ним в позовній заяві.
Відповідачем на надано суду розрахунок середньоденної заробітної плати , а тому суд приймає розрахунок , що був наданий позивачем і стягує середню заробітну плату за 94 дні затримки видачи трудової книжки у розмірі 23 500 грн.
Щодо компенсації за невикористану відпустку , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5,6 ст. 10 Закону України «Про відпустки», право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
Згідно ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Відповідно до розрахункової відомості ТОВ «Торгова мережа «АРБЕР» за період листопада 2017 року ОСОБА_1 було нараховано 3171,84 грн. як компенсацію за невикористану частину відпустки , доказів того , що за цією сумою був проведений остаточний розрахунок суду не надано , а тому суд вважає за необхідне стягнути цю суму з відповідача ( а.с.63) . При цьому суд не приймає розрахунок компенсаційної виплати позивача , оскільки він зроблений з розрахунку розміру щомісячної заробітної плати в сумі 5 500 грн., доказів якої суду не надано.
Суд, вважає, не обґрунтованими доводи відповідача про те, що відсутня вина підприємства у несплаті заборгованості по заробітній платі у день звільнення .
Крім того , позивач стверджує, що він нібито протягом дії всього трудового договору працював по 12 годин на день, але це не підтверджено належними доказами у судовому засіданні.
У підтвердження цього факту просив суд допитати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Судом були допитані зазначені свідки і встановлено , що вони працювали на різних посадах з позивачем та у різних торгових підприємствах мережі , що належить відповідачу, а тому суд підходить критично до їх свідчень у судовому засіданні.
Згідно ч.І ст. 50 КЗпП, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Згідно ч. 2 ст. 65 КЗпП власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.
Після цього відповідачем ніяких наказів та розпоряджень щодо зміни тривалості робочого часу позивача не видавалось.
Відповідачем, протягом всього часу роботи до моменту звільнення позивача, вівся табель обліку використання робочого часу, в якому зазначається 8 годинна тривалість робочого дня з двома вихідними днями ( а.с.33-36) Не надано суду також доказів звернення зі скаргами , відмови працювати у надурочний час або інших заходів досудового врегулювання спору.
З огляду на вищенаведене, суд відмовляє у стягненні 40 000 грн. , яку позивач просив стягнути як оплату праці за 8 тижнів надурочно.
Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Торгова мережа "Арбер" про стягнення заборгованості з заробітної плати задовільнити частково.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 31 жовтня 2019 року.
Суддя