печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Костенко Н.С.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання договору споживчого кредиту виконаним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач-1, Уповноважена особа ФГВФО), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - третя особа, ПАТ «Укрпошта»), в якому просить визнати договір споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014 року виконаним та зобов`язати АТ «Дельта Банк» в особі ліквідатора - Кадирова Владислава Володимировича припинити нарахування відсотків, штрафних санкцій за договором споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 20.05.2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір споживчого кредиту № 001-28101-200514 на суму 6 035,69 грн. строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних. Кредитні кошти отримувались на придбання побутової техніки на умовах товарного кредиту на підставі договору купівлі-продажу № ФЧФТ-1015715 від 20.05.2014 року. Форма погашення кредиту згідно з договором передбачала щомісячні рівні (ануїтетні) платежі; кількість платежів, їх частота та обсяги визначені в Графіку платежів. Пунктом 4 договору передбачалось, що погашення кредитної заборгованості позивач здійснює щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 300,00 грн. у відповідності до Графіку платежів. Відповідно до Графіку платежів останній платіж встановлено 20.05.2016 року, проте умовами договору передбачалась можливість часткового або повного дострокового погашення кредиту. 06.03.2015 року ОСОБА_1 у відділенні ПАТ «Укрпошта» сплачено щомісячний платіж по кредиту у сумі 300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 293. 22.05.2015 року від ПАТ «Дельта Банк» на адресу позивача надійшов лист № 05-2966592/1 про ненадходження вказаного платежу на рахунок банку, проте, 20.07.2015 року ПАТ «Укрпошта» листом № 38-06-Б-1608 вказує, що зазначений платіж в повному обсязі перерахований на рахунок ПАТ «Дельта Банк», інформація про який внесена у відповідний реєстр та надана засобами електронного зв`язку до ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання договору споживчого кредиту виконаним залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

29.08.2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання договору споживчого кредиту виконаним та справу призначено в судове засідання для розгляду по суті на 18.03.2019 року.

14.03.2019 на адресу суду від представника Уповноваженої особи ФГВФО надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 757/32851/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання договору споживчого кредиту виконаним, оскільки стороною кредитного договору є ПАТ «Дельта Банк», а не ФГВФО. До того ж, з розрахунку заборгованості по договору № 001-28101-2005214 від 20.05.2014 року та виписки по особовим рахункам з 20.05.2014 року по 23.03.2018 року вбачається, що заборгованість у позивача перед ПАТ «Дельта Банк» відсутня, а отже відсутній і предмет спору між ОСОБА_1 та ФГВФО.

Крім того, 14.03.2019 на адресу суду від представника Уповноваженої особи ФГВФО надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що позивач посилається на вимоги банку, датовані 20.05.2015 року та 04.01.2016 року, коли за кредитним договором дійсно існувала заборгованість, а позов подано до суду 02.07.2018 року. При цьому, до позовної заяви не додано документів, які підтверджують, що за кредитним договором існує заборгованість чи що банк вживає заходів до стягнення заборгованості. До того ж, з розрахунку заборгованості за договором № 001-28101-2005214 від 20.05.2014 року та виписки по особовим рахункам з 20.05.2014 року по 23.03.2018 року вбачається, що заборгованість у позивача перед ПАТ «Дельта Банк» відсутня.

Цього ж дня на адресу суду від представника Уповноваженої особи ФГВФО надійшла заява про застосування строків позовної давності, у зв`язку із чим останній просить відмовити у задоволенні позову.

Протокольними ухвалами суду від 18.03.2019 року за клопотанням представника позивача, відповідно до ст.. 51 ЦПК України, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - відповідач-2, ПАТ «Дельта Банк»), у зв`язку із чим, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у справі оголошено перерву до 18.06.2019 року.

10.06.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року, клопотання представника позивача задоволено та розгляд справи, відповідно до ст.. 223 ЦПК України, було відкладено до 22.10.2019 року.

У судове засідання 22.10.2019 року з`явився позивач та представник позивача. Представники відповідачів та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки невідомі.

Оскільки, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представників відповідачів та представника третьої особи.

В судовому засіданні 22.10.2019 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили позов задовольнити.

Вислухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 20.05.2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір споживчого кредитування № 001-28101-200514, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 6 035,69 грн. на 24 місяці з фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних.

Кредитні кошти було витрачено на споживчі цілі, а саме на придбання товару.

У листі від 22.05.2015 року № 05-2966592/1 Тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» повідомила ОСОБА_1 , що платіж у розмірі 300,00 грн. від 06.03.2015 року на рахунок ПАТ «Дельта Банк» не надходив.

Разом з тим, ПАТ «Укрпошта» у листі від 20.07.2015 року № 38-06-Б-1608 повідомило ОСОБА_1 , що платіж у розмірі 300,00 грн., який був прийнятий 06.03.2015 року на користь ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення кредиту по договору № 001-28101-200514, був у повному обсязі перерахований на рахунок ПАТ «Дельта Банк».

Натомість у листі від 24.07.2015 року № 05-3049352 Тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» зазначила, що на повторне звернення позивача вдруге було проведено ретельну перевірку оплат, здійснених в рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014 року, проте, платіж у розмірі 300,00 грн. від 06.03.2015 року на рахунок ПАТ «Дельта Банк» не надходив. При цьому, у листі Тимчасова адміністрація також зауважила, що ПАТ «Укрпошта» не підтвердило свої посилання на те, що спірний платіж було перераховано до банку, підтвердженням здійсненого перерахування може бути оригінал відповідного платіжного документа, який засвідчує фактичне перерахування ПАТ «Укрпошта» коштів до банку.

В подальшому ОСОБА_1 була адресована досудова вимога про дострокове виконання зобов`язань за договором споживчого кредитування № 001-28101-200514 в повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати отримання вимоги.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено у ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, станом на 23.03.2018 року позивачем повністю виконано зобов`язання за договором споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014 року, що підтверджується випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 20.05.2014 року по 23.03.2018 року та розрахунком заборгованості, що підтверджується відповідачем-1.

З даним позовом до Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 звернулась 05.07.2018 року.

Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніх, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78, 80 ЦПК України, на підтвердження того, що після 23.03.2018 року на адресу позивача від відповідачів надходили вимоги про сплату заборгованості за договором споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014 року ОСОБА_1 не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, відповідачами жодним чином не порушено право позивача.

Більш того, суд також звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як встановлено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); 4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); 5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); 7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу); 8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

За приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як встановлено судом зі змісту договору споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014, сторонами не встановлено іншого строку позовної давності на будь-які вимоги, що випливають із суті договору, в т.ч. визнання кредитного договору виконаним, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; 2) на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; 3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; 5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); 6) на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов`язань, що випливають із Закону України «Про державний матеріальний резерв»; 7) на вимогу про визнання недійсним правочину, предметом якого є відчуження гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини, на який поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на такий гуртожиток як об`єкт нерухомого майна та/або його частини, про визнання недійсним акта передачі такого гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини до статутного капіталу (фонду) товариства (організації), створеного у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств.

Отже, відповідно до норм ЦК України, до вимоги про визнання договору споживчого кредитування № 001-28101-200514 від 20.05.2014 року виконаним застосовується загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, представник відповідача-1 14.03.2019 року, тобто до винесення рішення у справі, звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про застосування строку позовної давності.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил ст. 261 ЦК України.

В силу ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний Суд у своїй постанові від 04.06.2018 року у справі № 365/238/16-ц (провадження № 61-20710св18) зазначив, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснила платіж у розмірі 300,00 грн. 06.03.2015 року (підтверджується службовим чеком), а 22.05.2015 року тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» у листі № 05-2966592/1 повідомила ОСОБА_1 , що платіж у розмірі 300,00 грн. від 06.03.2015 року на рахунок банку не надходив.

Отже, саме в цей момент позивач довідалась про те, що сплачений нею платіж до банку не надійшов.

В силу викладеного, строк позовної давності сплинув 23.05.2018 року, натомість позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою лише 05.07.2018 року, тобто з порушенням строків позовної давності.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності, що являлося б підставою для захисту порушеного права.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зауважує, що надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, він застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Згідно зі ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

З урахуванням того, що судовий збір при поданні позовної заяви позивачем не сплачувався, а відповідачами не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат, то питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 252, 253, 256, 257, 258, 259, 260, 261, 267, 268, 525, 526, 530, 599, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання договору споживчого кредиту виконаним, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 04.11.2019 року.

Суддя І.В. Григоренко