У Х В А Л А

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 183/5863/19

провадження № 61-159 вп 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянувши питання про визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 21 лютого 2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №78.

Зазначала, що з моменту реєстрації, подружжя проживало в Швеції (місце проживання чоловіка), але, у зв`язку з непорозуміннями, шлюбні відносини припинились приблизно через три місяці з часу одруження. Після повернення на територію України, вона переїхала зі своєю донькою на територію Турецької Республіки для постійного проживання.

Внаслідок відсутності тривалий час шлюбних відносин між нею та відповідачем, просила суд розірвати шлюб.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку, визначеному статтею 29 ЦПК України.

Суд ухвалюючи рішення, посилався на те, що позивачка ОСОБА_1 є громадянином України , яка з 2008 року проживає на території іншої держави, а відповідач у справі є іноземець та громадянин Королівства Швеції.

Визначення підсудності цієї справи належить до повноважень Верховного Суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

За змістом зазначених положень підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

На підтвердження доводів позовної заяви щодо її проживання за межами України, позивачкою надано копію закордонного паспорту з відмітками про виїзд закордон.

А відповідач ОСОБА_2 є громадянином Швеції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 21 лютого 2008 року, точне місце проживання якого позивач не зазначила.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 надано належні докази на підтвердження того, що вона є громадянином України та проживає за межами України, а відповідач ОСОБА_2 , в свою чергу , є іноземцем, а саме громадянином Швеції.

Ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України , а відповідач ОСОБА_2 є іноземцем, які проживають за межами території України, суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Керуючись статтею 29 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визначити підсудність цивільної справи № 183/5863/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко