ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/653/19
провадження № 2/753/812/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація,

третя особа - ОСОБА_2 ,

вимоги позивача - про визнання протиправним та скасування розпорядження про визначення участі матері у вихованні дитини,

розглянув заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 09.08.2018 № 545 про визначення участі матері ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , третя особи) у вихованні дитини (дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

На обґрунтування позову зазначив, що прийняте відповідачем розпорядження суперечить інтересам дитини та прийняте без урахування усіх обставин, які мають істотне значення, а саме: не вивчено умови життя матері дитини, її ставлення до батьківських обов`язків щодо утримання дитини, не взято до уваги відносини доньки та матері, не взято до уваги рішення суду, в якому встановлено певні факти, які необхідно було перевірити, яким чином змінилися дані обставини, не враховано ставлення дитини до матері, не досліджено стан здоров`я дитини, не запропоновано участь психолога щодо налаштування відносин між дитиною та матір`ю.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання оспорюваного розпорядження та заборони ОСОБА_2 забирати малолітню дитину у визначені розпорядженням дні та години.

Заява обґрунтована тим, що у разі незупинення дії розпорядження є очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та охоронюваним законом інтересам малолітньої дитини, оскільки мати продовжує чинити тиск на дитину, погрожує насильно її забрати, якщо дитина не буде хотіти з нею бачитися, що вказує на психологічно-емоційне насилля над дитиною.

21.01.2019 суд відмовив у відкритті провадження у справі з тих підстав, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2019 ухвалу суду першої інстанції скасовано та справу повернуто для продовження розгляду.

За результатами вивчення матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Згідно з положенням ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

За загальним правилом, встановленим ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Предметом даного позову є скасування розпорядження місцевого органу виконавчої влади - Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, щодо визначення участі у вихованні дитини матері, яка проживає окремо від дитини.

Вказане розпорядження прийняте відповідачем в межах повноважень, визначених ст. 19, 158 Сімейного кодексу України, ст. 6, 13, 40 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 № 866.

Заява про забезпечення позову обґрунтована посиланням на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та охоронюваним законом інтересам малолітньої дитини, проте наведені позивачем підстави не є тими підставами, з якими цивільний процесуальний закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, а жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі незупинення виконання оскаржуваного розпорядження, позивач не навів, таких обставин не встановив і суд.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між заявленими позовними вимогами та способом забезпечення позову, про який просить позивач, відсутній прямий зв`язок, а відтак незастосування заявленого позивачем заходу забезпечення позову не створює реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про скасування розпорядження місцевого органу виконавчої влади.

Більше того, зі змісту рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком вбачається, що дитина, якій наразі 8 років, однаково сильно любить і тата і маму, жодні компрометуючі відомості про особу матері у рішенні суду не наведені, а відтак заявлений позивачем спосіб забезпечення позову порушить не лише права матері на спілкування з дитиною та на прийняття участі у її вихованні, а й права дитини на підтримання регулярних особистих стосунків й прямих контактів з обома батьками, що передбачено низкою норм національного та міжнародного законодавства.

За таких обставин суд дійшов до переконання, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає принципу розумності.

Керуючись статтями 149, 150 ЦПК України, суд

У Х В АЛ И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: