ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4520/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Мухатаєва Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року, постановлену у складі судді Сугачової О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову було порушено норми процесуального права, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи. Вказав, він надав суду докази того, що у відповідача існує можливість продати єдине належне йому на праві власності майно з метою утруднення виконання ймовірного рішення суду. Послався на те, що частина у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є єдиним майном відповідача. Вказав, що з огляду на ціну позову та вартість квартири заходи забезпечення у вигляді заборони відчуження частки відповідача є співмірними. Зазначив, що такі заходи забезпечення не порушують права інших співвласників.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Зеленський С.В. надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просить скаргу залишити без задоволення.

На обґрунтування відзиву зазначив, що об`єкт нерухомості, на який позивач просить накласти обтяження не належить відповідачеві, та спірного договору позики він не підписував, кошти заним не отримував.

Справу просить розглядати без його участі.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в проваджені Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 1200000 грн.

Від позивача 02.08.2019 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати належну йому частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,2кв.м, житловою площею 33,2кв.м., що знаходиться в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 24203922).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказав на те, що накладення заборони відчуження на вищевказану квартиру необхідне з метою запобігання неправомірних дій з боку відповідача, оскільки останній почав активно вживати дії щодо продажу належного йому нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет та в засобах масової інформації щодо продажу вищевказаної квартири.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що із наданого оголошення у друкованій газеті «Premier.ua» № 170 від 20.07.2019 та скріншоту оголошення із мережі Інтернет, роздрукованого 02.08.2019, не вбачається, що саме відповідач по справі надає такі оголошення та має намір на відчуження належної саме йому квартири.

Твердження заявника, що ОСОБА_2 вживає заходи щодо продажу нерухомого майна через оголошення через наявність фото двері, ім`я « ОСОБА_2 », номеру телефона, є особистими припущеннями.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається зі змісту позову, предметом спору є стягнення грошової суми у розмірі 1200000 грн за договором позики, укладеним між учасниками справи.

З огляду на те, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що спірного договору він не підписував та коштів за ним не отримував, слід дійти висновку, що між сторонами дійсно виник спір.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що майно, на яке позивач просить накласти заборону відчуження, не належить ОСОБА_2 , оскільки всупереч обов`язку ст.ст. 12, 81 ЦПК України таке твердження не підтверджено доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Натомість, на аркушах справи 16-18 міститься копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 174478847 від 19.07.2019, яка була надана позивачем при поданні заяви про забезпечення позову.

Із вказаного документу вбачається, що ОСОБА_2 належить частка у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,2кв.м, житловою площею 33,2кв.м., що знаходиться в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 24203922).

Відповідачем не надано суду відомостей про наявність у нього іншого майна, окрім зазначеного, за рахунок якого кредитор може задовольнити свою вимогу у разі задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що заборона відчуження на відміну від арешту не виключає можливості використовувати обтяжене майно, а тому за відсутності наміру відчуження суттєво не впливає на обсяг прав володільців.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову виходячи зі змісту спірних правовідносин та існуючих ризиків щодо предмету спору слід вважати співмірним та пропорційним заявленій вимозі про стягнення 1200000 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

З огляду на те, що висновок суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову не відповідає обставинам справи, доводи скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) відчуження належної йому частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,2 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 24203922).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.