Провадження № 2/761/1882/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі судді Макаренко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Київ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, просить поновити її на посаді начальника відділу охорони праці (продажі і логістика) в компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора», 57262, село Миколаївське Вітовського району Миколаївської області, , та стягнути середній заробіток за час вимушеної відпустки.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Клопотань від учасників про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило.

З огляду на наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, без фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 та ч.5 ст.279 ЦПК України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що починаючи з 2013 року, вона працювала на посаді начальника відділу охорони праці (продажі і логістика) в компанії ТОВ «Сандора» (Pepsico Україна).

16 травня 2018 року, в рамках виконання своїх трудових обов`язків, вона перебувала в приміщенні ТРЦ «Україна», що знаходиться за адресою: м. Київ, площа Перемоги, 3, де відбувався захід, організований ТОВ «Сандора» (Pepsico Україна) для дітей-сиріт.

Виконуючи свої трудові обов`язки з охорони праці, з метою недопущення нещасних випадків, аварій, інцидентів, позивачка перевіряла безпечні умові проведення даного заходу та відповідність їх нормам та стандартам, оскільки на даному заході знаходились наймані працівники ТОВ «Сандора» (Pepsico Україна), за безпеку яких вона несла персональну відповідальність.

Таким чином, 16 травня 2018 року, при виконанні трудових обов`язків, вона перебувала в ТРЦ «Україна» з 9-00 до 16 -00 години.

25 червня 2018 року ТОВ «Сандора» було видано наказ № 314 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок у вигляді прогулу шляхом звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, який мотивовано тим, що 16 травня 2018 року, вона не знаходилась на своєму робочому місці за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Промислова буд. 6 .

25 червня 2018 року ОСОБА_1 був виданий листок непрацездатності.

Зазначений вище наказ про звільнення вона вважає незаконним, безпідставним та таким, що порушує її конституційні права, оскільки звільнення відбулося з порушенням законної процедури та під час тимчасової непрацездатності позивачки.

У відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив представник відповідача, наголошує на безпідставності позовних вимог з огляду на те, що факт відсутності позивачки 16 травня 2018 року на робочому місці в офісі товариства за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Промислова буд. 6, зафіксований засобами електронного контролю, доповідною запискою начальника служби охорони та відповідними актами про відсутність на роботі, а також поясненнями працівників та самої позивачки.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши зміст позовних вимог та позицію представника відповідача, викладену у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволеню з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з наказом №449-к від 04.06.2013 року, ОСОБА_1 прийнята на посаду начальника відділу охорони праці (продажі та логістика) ТОВ «Сандора».

Наказом №314 від 25.06.2018 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

За змістом наказу, ОСОБА_1 16 травня 2018 року була відсутня на роботі без поважних причин з 8-00 до 12-00 та з 19-00 до 17-00, оскільки перебувала на заході «День сім`ї», організованому компанією в ТРЦ «Україна», попередньо не узгодивши свою участь у заході з безпосереднім керівником. Крім того, ТРЦ «Україна» вона покинула о 13-15, а з 13-15 до 15-30 була відсутня на заході.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.05.2018 року ТОВ «Сандора» проводило в ТРЦ «Україна» благодійний захід «День сім`ї», до якого залучало співробітників, за умови їх попередньої реєстрації для участі у заході та узгодження участі з безпосереднім керівником. При цьому, вимоги щодо письмового погодження такої участі організатором не висувалися.

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника відділу охорони праці ТОВ «Сандора», маючи обов`язок, згідно з посадовою інструкцією, щодо забезпечення вимог з охорони праці, та право самостійно приймати рішення в межах своєї компетенції, 16.05.2018 року брала участь у зазначеному заході з метою дотримання безпеки його проведення.

Факт присутності позивачки на заході «День сім`ї», організованому ТОВ «Сандора» в ТРЦ «Україна» 16.05.2018 року, тобто на роботі, підтверджено матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

Крім того, актом від 04.06.2018 року про відсутність на робочому місці, складеним керівником департаменту з охорони праці ТОВ «Сандора», встановлено, що ОСОБА_1 16.05.2018 року впродовж робочого дня з 8-00 до 17-00 годин була відсутня на своєму робочому місці в офісі за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Промислова площадка, 6.

Даним актом не встановлено факт відсутності позивачки на роботі 16.05.2018 року, а лише - на робочому місці в офісі, при чому ця відсутність була зумовлена поважною причиною - участю у заході, організованому ТОВ «Сандора» в ТРЦ «Україна» 16.05.2018 року, що не може вважатися прогулом.

Відповідно до листка непрацездатності серії АДЕ №071588 від 25.06.2018 року, з 25.06.2019 року позивачка перебувала на лікарняному, тобто була звільнена під час тимчасової непрацездатності.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Ст.3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Вказаною статтею чітко визначено, що прогул - це відсутність без поважних причин саме на роботі, а не на робочому місці.

Ч.3 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці не допускається.

Правова норма, закріплена у ч.3 ст. 40 КЗпП України, стосується усіх підстав, передбачених у зазначеній статті, а саме підстав, визначених у пунктах 1-4, 6-11 частини першої ст. 40 КЗпП України, крім випадків, встановлених пунктами 1 та 5 ст. 40 КЗпП України.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо на день звільнення працівнику відкрито листок непрацездатності.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного суду від 03.10.2019 року по справі № 757/36941/18-ц.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З огляду на ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами позивачки щодо незаконності наказу №314 від 25.06.2018 року, яким її було звільнено за прогул,

тому позовні вимоги в частині поновлення на посаду підлягають задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеної відпустки, оскільки чинне законодавство не передбачає такого поняття як "вимушена відпустка", а тому не існує такого способу захисту прав та інтересів. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може виходити за межі вимог, а позовна заява не містить розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та такі вимоги позивачем не заявлялись.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.3, 5-1, 40 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу охорони праці (продажі і логістика) в компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора», 57262, село Миколаївське Вітовського району Миколаївської області, .

У задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеної відпустки - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора», 57262, село Миколаївське Вітовського району Миколаївської області, , на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя