Житомирський апеляційний суд
Справа №292/243/19 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 01 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С.

у цивільній справі № 292/243/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення компенсації вартості частки, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати спільною сумісною власністю її та відповідача автомобіль марки Gelly GK, 2012 року випуску, та стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію вартості Ѕ частини зазначеного автомобіля та понесені нею судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010 року. Рішенням суду від 09.06.2017 року шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання ними у 2013 році за спільні сімейні кошти для забезпечення інтересів сім`ї було придбано автомобіль Gelly GK, 2012 року випуску, який був зареєстрований на ім`я відповідача та поставлений на реєстраційний облік з державним номерним знаком НОМЕР_1 . В 2016 році, під час їх спільного проживання, на даний автомобіль було придбано та встановлено газобалонне обладнання.

Після розірвання шлюбу відповідач продовжував користуватись автомобілем, однак позивачка помітила, що державний номерний знак змінився на інший, а саме НОМЕР_2 . Зміну номерного знаку ОСОБА_1 пояснив тим, що провів реєстрацію встановлення газобалонного обладнання, тому відповідно змінився державний номерний знак. Восени 2018 року на її прохання сплатити їй половину вартості автомобіля відповідач пояснив, що не є його власником. Згодом їй стало відомо, що автомобіль Gelly GK 2012 року випуску, придбаний за їх спільні кошти, відповідач з метою уникнення поділу майна переоформив за договором купівлі-продажу на свого батька ОСОБА_3 . При цьому згоди на продаж автомобіля вона не давала та не отримувала жодної компенсації від його продажу. На думку позивачки, спірний автомобіль є неподільною річчю, тому вона бажає отримати грошову компенсацію своєї частки від його вартості.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 01 липня 2019 року позов задоволено. Визнано автомобіль марки Gelly GK 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Gelly GK 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 24 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

У поданій, через свого представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог без будь якого обґрунтування та не звернув уваги на те, що ціна позову становила 54 020,00 грн., проте задовольнив вимоги в сумі 24 500,00 грн. Разом з тим, судовий збір стягнуто з відповідача в повному розмірі - 768,40 грн. Будь-якої конкретної суми в грошовому еквіваленті позивач не зазначала, проте оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи суд самостійно та на власний розсуд вирішив стягнути з відповідача саме 24 500,00 грн. Крім того, вказує, що інша позовна вимога сформульована таким чином, що позивач просить визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю в минулому часі. При цьому не вказується відповідна дата чи час до якого автомобіль перебував у спільній сумісній власності та незважаючи на те, що з 17.03.2017 року автомобіль є власністю ОСОБА_3

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010 року до 09.06.2017 року, під час якого ними придбано автомобіль марки Gelly GK 2012 року випуску, що підтверджується копією договору купівлі-продажу №24 від 05.04.2013 року (а.с.50-52).

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9-10).

Спірний автомобіль був придбаний на кошти, отримані за кредитним договором №0572 від 12 квітня 2013 року, згідно з п.п.2.1, 2.2 якого банк видав позичальнику кредит в сумі 47749,09 грн. на строк до 01.04.2019 року для придбання автомобіля Gelly GK 2012 року випуску (а.с.53-54).

За укладеним 12 квітня 2013 року договором поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язалися відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором №0572.06.02.2301 від 12.04.2013 року (а.с.55).

Як вбачається із копії нотаріально посвідченої письмової заяви ОСОБА_2 від 12.04.2013 року остання надала згоду на здійснення ОСОБА_1 застави майна, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль марки Gelly GK 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.81).

Згідно договору добровільного страхування транспортного засобу №0114-06020098 від 09.04.2013 року ОСОБА_1 застрахував автомобіль марки Gelly GK 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та сплатив страховий платіж в сумі 4403 грн. (а.с.56).

Крім цього, між ОСОБА_1 та "Кредобанком" укладено договір страхування від нещасного випадку позичальника банку №0404-0602-0016 (а.с.57).

Згідно рахунку-фактури бн від 27.03.2013 року та видаткової накладної №5582 від 12.04.2013 року ТОВ "Глобал Автогруп" передало ОСОБА_1 . автомобіль Gelly GK CBU вартістю 62900 грн.(а.с.58, 60).

Факт сплати ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до умов договору купівлі-продажу та умов кредитного договору загальною сумою 50405,68 грн. підтверджується доданими до матеріалів справи копіями квитанцій (а.с.61-62).

На підставі заяви №114717609 від 17.03.2017 року проведено перереєстрацію вказаного вище транспортного засобу з ОСОБА_1 на нового власника ОСОБА_3 (а.с.36,39-40).

Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру МВС України автомобіль марки Gelly GK 2012 року випуску зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (а.с.12).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач має право на одержання грошової компенсації за половину вартості спірного транспортного засобу, який є спільним майном подружжя.

При цьому судом враховано, що засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав і обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма закріплена і в ч.3 ст.368 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Згідно п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доводи відповідача про те, що спірний автомобіль не являється спільним майном подружжя, оскільки джерелом його набуття не являлися спільні сумісні кошти подружжя, є безпідставними, оскільки докази, які б спростували презумпцію спільності майна та доводили б існування обставин, передбачених ст.57 СК України, відсутні.

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя.

Відповідно до ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну частку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля виходячи з ціни транспортного засобу в 49 000,00 грн., зазначеній в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2017/375645 від 17.03.2017 року(а.с.37-38).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 23.10.2019 року.