Справа № 716/2173/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.19 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

за участю секретаря судових засідань Климус Г.В., Барабащук О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Спіжавка А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про визнання права власності на майно колишнього подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , законний представник якого ОСОБА_8 про визнання права власності на майно колишнього подружжя.

Посилається на те, що 07.11.1971 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб. Від шлюбу у них народилися діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В період 1980-1991 років ними спільно був побудований житловий будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 01.10.1991 року. На час шлюбу в домоволодіння входило: «А» житловий будинок, літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Е», криниця «К», вбиральня «Л», сарай «М», огорожа «№1-2» яма вигрібна «І», яма вигрібна «II», яма вигрібна «III». Інші споруди, які збудовані на території домоволодіння є самочинно збудованими.

В 2000 році ОСОБА_9 залишив сім`ю, проте своє місце реєстрації не змінював. 09.02.2001 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було розірвано. Позивач на даний час проживає та зареєстрована із відповідачем - сином ОСОБА_4 та його сім`єю за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_9 . Останній ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 60 років помер.

Спадкоємцями першої черги по закону після його смерті є його п`ятеро дітей, які є відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_6 Всі діти, окрім, ОСОБА_9 прийняли спадщину після смерті батька, подали відповідні заяви до нотаріальної контори, заведена спадкова справа. ОСОБА_9 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4

09.10.2017 року загинув ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину після смерті батька, однак не оформив її. Спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

В матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_9 міститься заява матері неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_8 про прийняття спадщини, проте остання не є спадкоємцем першої черги і особисто не виступає учасником цих правовідносин.

Всі спадкоємці, котрі прийняли спадщину бажають оформити її, тому є необхідність у визначенні частки позивачки в будинку.

Позивач та її представник вважають, що позивачу належить право власності на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , друга частина будинку належить померлому ОСОБА_9 і на нею можуть претендувати відповідачі в порядку спадкування. Відсутність правовстановлюючих документів на майно є перешкодою в оформленні права власності на його частину. Саме тому, позивач змушена в судовому порядку визнавати право власності на спільне сумісне майно подружжя.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали в повному обсязі. Крім того, позивач надала суду пояснення з яких вбачається, що з покійним чоловіком вони спільно розпочали проведення будівництва ще в 1984 році. Протягом 1993-1994 років в період перебування в шлюбі вони також самочинно збудували низку господарських будівель, які на даний час не здані в експлуатацію, а саме будівництво ще не завершено та триває. Також вказала, що земельна ділянка на якій збудоване вказане майно не приватизована та правовстановлюючі документи на неї відсутні.

Від відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до суду надійшли заяви про визнання позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання надала відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається позиція щодо невизнання позовних вимог в повному обсязі. Мотивація представника полягає в тому, що до спільного майна про яке йдеться в позові належать самочинно збудовані об`єкти нерухомості. Також посилається на той факт, що відсутні відомості про правовий режим земельної ділянки. В судовому засіданні представник викладені у відзиві вимоги підтримала повністю, а також надала суду заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 07.11.1971 року по 09.02.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 26.02.2010 року ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 60 років. 12.03.2010 року проведено реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_9 , що вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до свідоцтв про народження, а також Витягу з Державного реєстру у подружжя було четверо дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та ОСОБА_9 . Також у покійного є син ОСОБА_6 . Згідно довідки Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 03.07.2018 року на день смерті ОСОБА_9 з ним в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . З довідки цього ж органу місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_9 був належним землекористувачем земельної ділянки, яка була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку по вказаній адресі. Як вбачається з свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 01.10.1991 року воно видане покійному ОСОБА_9 на житловий будинок під АДРЕСА_1 .

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та довідки-характеристики вбачається, що на земельній ділянці під АДРЕСА_1 розташований житловий будинок та ціла низка господарських будівель, в тому числі літня кухня, сараї, криниця, вбиральня, вигрібні ями та огорожа. Період побудови вказаних споруд становить період з 1981 по 1986 роки. Крім того, вказаними документами зафіксовано, що на зазначеній земельній ділянці знаходяться самочинно збудовані такі будівлі та споруди: літня кухня, підвал, гараж, комора, кошниця та сарай. Період побудови вказаних споруд складає з 1993 року по 2006 рік.

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

За правилами статей 1216, 1217, 1218, 1267, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з копій спадкових справ №102/2010 та №80/2018 заведених до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 та майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 , спадкоємцями, які могли б претендувати на спадщину, яка відкрилася після смерті першого є відповідачі по справі.

Згідно вимог ст.ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між

подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в

спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя,

з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя

його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в період перебування в шлюбі позивач ОСОБА_1 та її покійний чоловік ОСОБА_9 нажили спільне майно, яке має ознаки спільної сумісної власності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки позивач ставить питання про існування її права на частку у спільному сумісному майні подружжя, то до цих правовідносин необхідно застосовувати вимоги ЦК України.

Згідно вимог ст.ст.179, 181 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до вимог ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Вимогами ст.376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва, а саме зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Позивач та її представник в судовому засіданні не заперечували того факту, що частина господарських будівель та споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 є самочинно збудованими. Однак щодо них не ставили вимогу про визнання права власності вважаючи, що інша частина майна, яка є предметом спору є окремим об`єктом нерухомого майна на яке може бути визнано право власності.

Суд не може погодитися з такою позицією сторони позивача з огляду на таке. Вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Стаття 34 вказаного закону регламентує право на виконання будівельних робіт, а частина 7 передбачає, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що спірне нерухоме майно про яке йдеться в позові має ознаки самочинно збудованого майна, оскільки розглядається в цілому та комплексно як єдине ціле. Будинок з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані як до видачі свідоцтва про право приватної власності покійному ОСОБА_9 так і в період до 2006 року мають статус самочинно збудованого майна.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема і визнання права.

На думку суду, позивачем ОСОБА_1 невірно обрано спосіб захисту своїх майнових прав щодо спірного майна, що і є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє по суті виниклого спору, то не підлягає застосуванню строк позовної давності про який заявлено представником відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст.ст. 16, 179, 181, 331, 376, 1261, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 12, 13, 258, 259, 263 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про визнання права власності на майно колишнього подружжя відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата складення повного судового рішення 27.09.2019 року.

Суддя Я.С. Стрілець