Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
26 вересня 2019 року
справа № 824/23/19
провадження № 61-6577ав19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2019 року у складі судді Сліпченка О. І. у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Приватного вищого навчального закладу «Донецький інститут туристичного бізнесу» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 101 463, 61 грн.
Відповідно до змісту частини третьої статті 34 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк) до Приватного вищого навчального закладу «Донецький інститут туристичного бізнесу» (далі - ПВНЗ «Донецький інститут туристичного бізнесу») та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з Приватного вищого навчального закладу «Донецький інститут туристичного бізнесу» та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 101 463, 61 грн;

стягнуто з ПВНЗ «Донецький інститут туристичного бізнесу» та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 101 463, 61 грн;

стягнуто з ПВНЗ «Донецький інститут туристичного бізнесу», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» витрати, пов`язані з вирішенням спору третейським судом, у сумі 1 414, 64 грн;

стягнуто з ПВНЗ «Донецький інститут туристичного бізнесу», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 266, 67 грн з кожного.

Із заявою про скасування цього рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася 18 лютого 2019 року.

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_3 дізнався про порушення своїх прав після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2018 року № 57672563 з примусового виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2019 року заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заява про скасування рішення третейського суду подана після спливу дев`яносто днів з дня прийняття рішення третейським судом. При цьому ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку оскарження рішення третейського суду.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2019 року залишено без змін.

Не погоджуюся з висновком Верховного Суду, щовизначений частиною п`ятою статті 454 ЦПК України строк є преклюзивним, з огляду на таке.

Питання щодо можливості поновлення строку на оскарження рішення третейського суду у разі подання заяви про його скасування, поданої з пропуском строку, визначеного частиною п`ятою статті 454 ЦПК України, на мою думку, необхідно вирішувати через системне тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, практики Європейського суду з прав людини та відповідних положень цивільного процесуального закону.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У статті 8 Конституції Українизакріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно із пунктом 8 частини другої статі 129 Конституції України основними засадами судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні норми містяться в статті 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Право на оскарження судових рішень в апеляційному порядку є складовою конституційного права особи на судовий захист.

Зазначене конституційне правило щодо оскарження судових рішень в апеляційному порядку є загальним для всіх справ, незалежно від юрисдикції спору.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті статей 55, 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини у справі «Volovic v. Ukraine» від 06 грудня 2007 року зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (справа "Podbielski and PPU Polpure v. Poland» від 26 липня 2005 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 2 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, п`ятої, сьомої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

За змістом частини сьомої статті 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

Відповідно до частини шостої статті 454 ЦПК України заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу не може бути подана після закінчення трьох місяців, рахуючи з дня, коли сторона, що заявляє це клопотання, отримала арбітражне рішення, а у разі подання такою стороною клопотання до міжнародного комерційного арбітражу про виправлення або роз`яснення рішення чи ухвалення додаткового рішення, - з дня винесення міжнародним комерційним арбітражем рішення з цього прохання.

Отже, у частині шостій статті 454 ЦПК України є застереження, що заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу не може бути подана після закінчення відповідних строків, що дає підстави тлумачити відповідне положення про неможливість поновлення строку у разі подання з пропуском строку заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частина третя статті 389-1 ЦПК України в редакції 2004 року у порівнянні з статтею 454 ЦПК України в чинній редакції передбачала право учасників процесу на поновлення строку на оскарження рішення третейського суду.

ЦПК України містить положення, якими визначено неможливість поновлення процесуального строку, зокрема частина третя статті 424, частина друга статті 358, частина третя статті 393 ЦПК України.

Повернення заяви, поданої після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 454 ЦПК України не містить прямої заборони на поновлення строку за заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки цей строк є процесуальним та на нього поширюються вимоги статті 127 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 364 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

У порівнянні з ЦПК України ГПК України містить положення про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду.

Відсутність такої прямої вказівки у ЦПК України з огляду на викладене не свідчить про те, що строк на оскарження рішення третейського суду, яке переглядається в порядку цивільного сдочинства, є преклюзивним.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 29 жовтня 2015 року).

Поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків має на меті виправлення судової помилки.

З огляду на викладене, строк, передбачений частиною п'ятою статті 454 ЦПК України, може бути поновлений. Такий строк не є преклюзивним, а є процесуальним.

Суддя А. С. Олійник