ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/6374/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Андрієнко А.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Лісовської О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем останнім часом однією сім'єю не проживають, оскільки втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. Від шлюбу вони мають неповнолітню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб, укладений між сторонами 12.08.2016 розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 2 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього аліментів та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 частково та стягнути з нього аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд не надав оцінки тому, що у нього є ще одна дитина від іншого шлюбу, якій він добровільно надає фінансову допомогу.

Також на його утриманні перебуває батько ОСОБА_3 .

Позивач при зверненні до суду не зазначила, яку саме суму вона вважала обґрунтованою для належного матеріального забезпечення та забезпечення гармонійного розвитку їх спільної дитини. Будь-яких доказів на підтвердження фактичних витрат на утримання доньки позивачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 адвокат Василенко О.І. зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Вважає, що суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини усіх доходів, оскільки вірно встановив, що підстави для стягнення іншого розміру відсутні. Відповідач сплачує матеріальну допомогу на ще одну дитину від іншого шлюбу добровільно і відповідне рішення про стягнення з нього аліментів на сина не приймалося.

Твердження відповідача, що на його утриманні знаходиться батько, і це є підставою для зменшення розміру аліментів є безпідставним, адже судом першої інстанції надано оцінку вказаному запереченню і встановлено, що батько отримує пенсію і є матеріально забезпеченою особою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав в ній викладених, просив скасувати рішення суду, та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх доходів.

Представник позивача Василенко О.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про розірвання шлюбу не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України і не переглядається апеляційним судом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статей 180, 181 СК України та роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Як вбачається з матеріалів справи, від спільного життя сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києва, актовий запис № 2192 від 30.05.2017 року.

На момент розгляду справи дитина проживає разом з матір`ю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини та з того, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає на власний розсуд по мірі матеріальної можливості. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідач немає.

При визначенні розміру аліментів, відповідно ст. 182 СК України, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Установивши, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, а батьки в добровільному порядку не домовились про матеріальну участь в утриманні доньки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у розмірі ј частини всіх доходів відповідача, суд першої інстанції врахував, що відсутні підстави для стягнення аліментів у розмірі 1/3 на двох дітей, оскільки ОСОБА_2 добровільно сплачує кошти на утримання своїй іншої дитини і відповідне судове рішення про стягнення аліментів не приймалося.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що розмір аліментів має бути змінений з ј на 1/6, оскільки також на його утриманні перебуває батько, відхиляється судом апеляційної інстанції, як безпідставні, оскільки судом першої інстанції встановлено, що батько відповідача отримує пенсію і є матеріально забезпеченою особою.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Україною 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Зважаючи, що відповідач є працездатним, працює та має постійний дохід за основним місцем роботи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів у розмірі ј частини всіх доходів відповідача. Розмір аліментів відповідає вимогам закону.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів. Інших доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідачем до апеляційної скарги не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: