22-ц/804/2289/19
264/4219/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/4219/18

Номер провадження 22-ц/804/2289/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року, у складі судді Литвиненко Н.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_3

про визнання права особистої приватної власності,

В с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати за ним право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

В мотивування позову зазначив, що у 1995 році між сторонами був зареєстрований шлюб, який розірвано за рішенням суду у 2013 році. Єдиним власником спірної квартири була ОСОБА_4 , яка заповіла її позивачу. На день смерті спадкодавця документи на спірну квартиру було оформлено тільки на 2/3 частини, що відображено у свідоцтві про право на спадщину від 21.10.1995 року, але ОСОБА_4 фактично прийняла у спадщину й 1/3 частку квартири після смерті чоловіка, однак не змогла юридично оформити свої права, оскільки померла. Позивач у цілому прийняв спадщину з 18 квітня 1995 року. У зв`язку з відсутністю документів на 1/3 частину квартири та для реалізації волі померлої щодо набуття у власність квартири, було оформлено спадщину на зазначену частину на ОСОБА_5 та з нею в подальшому підписано біржовий контракт купівлі-продажу № ИР-48 від 16 січня 1997 року. Кошти у розмірі 1200 грн., які позивач витратив на оформлення вказаної угоди на квартиру, подарували особисто йому батьки на новий рік, про що було відомо відповідачу, та остання не заперечувала і не оспорювала, що квартира належить позивачу на праві особистої власності, яку отримано у спадщину та за особисті кошти. Відповідач після розірвання шлюбу не зверталась до позивача про поділ 1/3 частки квартири.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зокрема зазначила, що 2/3 частини спірної квартири позивач отримав у спадок за заповітом після смерті ОСОБА_4 , та яка в дійсності заповіла йому всю квартиру, однак не встигла оформити правовстановлюючі документи на 1/3 частину квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 1/3 частину квартири оформлено на іншого родича ОСОБА_5 , з якою в подальшому укладено біржовий договір купівлі-продажу від 16 січня 1997 року, оскільки іншого способу оформлення спадщини за заповітом не було у зв`язку із частковою відсутністю документів.

Вказує, що судом не застосовано ст.ст. 22, 24 КпШС України.

Судом залишено поза увагою, що відповідачем не було доведено, що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до положень ст.360 ЦПК України відповідачем ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду відзив не подано.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.124 - 132). Позивач ОСОБА_3 повідомлений через його представників, відповідно до положень частини 5 статті 130 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29 вересня 1995 року по 22 квітня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу 16 січня 1997 року ОСОБА_3 на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу) №ИР-48 придбав 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . За ціною 1017 гривень.

На підставі вказаного біржового контракту Маріупольським БТІ видано реєстраційне свідоцтво за №36044 від 20 січня 1997 року.

Власником 2/3 частки квартири також є позивач, але на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 22 березня 1994 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_4 , після смерті якої позивачем було успадковано 2/3 частки квартири, з незалежних від неї причин не могла оформити заповіт на всю квартиру та в дійсності мала будь-які об`єктивні перешкоди для його оформлення та розпорядження своїм майном. Проте це не стало перешкодою для спадкування після смерті ОСОБА_4 її майна іншою особою. В ході судового розгляду не було доведено придбання частки квартири виключно за особисті кошти позивача та не спростовано презумпцію спільності доходів та набутого в період шлюбу майна. Також суд виходив з того, що позивач для підтвердження отримання у дар грошових коштів повинен був надати до суду нотаріальний договір, який, представлено не було. Так само не було надано інших належних та допустимих доказів в підтвердження дарування грошових коштів. Усні пояснення позивача про події, які мали бути підтверджені нотаріальним договором, не можуть вважатися допустимим доказом, а відтак факт дарування грошових коштів особисто позивачеві від інших осіб доведено не було. Доказів того, що відповідач ОСОБА_3 не брала участі у формуванні сімейного бюджету, не вносила особисті кошти, в тому числі на придбання спірної частки квартири, позивачем представлено не було

Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати спірну частку квартири особистою власністю позивача.

З такими висновками апеляційний суд не може не погодитись, виходячи з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до відміток в паспорті, виданого 28 жовтня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 , останнім 29 вересня 1995 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_8 , актовий запис 1239, вчинений міським ВРАГС м.Маріуполя. Шлюб з ОСОБА_3 розірвано на підставі заочного рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2013 року (а.с.2 - 4).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 жовтня 1995 року, посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстром 1-4430, ОСОБА_3 належить 2/3 частки квартири під АДРЕСА_1 (а.с.11).

Право власності на 2/3 частки вказаної квартири зареєстровано Маріупольським бюро технічної інвентаризації 12 листопада 1995 року за реєстром № 36044 (а.с.10).

За біржовим контрактом № ІР-48 (договір купівлі-продажу), укладеним на Азовській універсальній товарній біржі 16 січня 1997 року, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 придбав 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

В пункті 1.5 цього біржового контракту зазначено, що загальна сума угоди складає 1017 грн. Вид і строк оплати готівкою негайно після підписання контракту (пункт 1.10).

Право власності на спірну 1/3 частку зареєстровано 20 січня 1997 року Маріупольським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 на підставі біржового контракту Азовської універсальної товарної біржі від 16 січня 1997 року № ІР-48, за реєстром № 36044 (а.с.9).

Звертаючись до суду з даним позовом, і під час розгляду справи в суді, стороною позивача не доведено, що відповідачкою порушуються, невизнаються або оспорюються права позивача на 1/3 частку квартири, за захистом яких ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до суду.

Крім того, позовні вимоги стороною позивача обґрунтовані положенням статті 57 СК України, відповідно до яких судом першої інстанції розглянуто позов, а не нормами КпШС УРСР.

Зазначаючи, що 1/3 частка квартири належить особисто позивачу, останній послався на те, що кошти в сумі 1200 грн. йому подарували батьки, які він витратив на оформлення біржового контракту.

За положеннями частини 1 статті 244 ЦК УРСР, який був чинний на час вчинення спірних правовідносин, договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 224 ЦК УРСР).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями частин 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення зазначених норм цивільного процесуального законодавства, представником позивача не надано належних та допустимих доказів щодо дарування позивачу грошових коштів, які були витрачені останнім на оформлення біржового контракту.

Доводи представників позивача відносно укладення між сторонами безоплатної угоди, а не за договором купівлі - продажу спірної 1/3 частки вищевказаної квартири, спростовується біржовим контрактом № ІР-48 (договір купівлі-продажу), укладеним на Азовській універсальній товарній біржі 16 січня 1997 року, який не оспорено, не визнано недійсним, та за положеннями якого, покупець негайно після підписання угоди передає покупцю 1017 грн.

Отже, на підтвердження позовних вимог представниками позивача не надано доказів, що 1/3 частка квартири була придбана ОСОБА_3 за безоплатним договором, та оформлений за кошти, подаровані йому батьками.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування положень статтей 22, 24 КпШС УРСР, які були чинними на час придбання ОСОБА_3 1/3 частки, не приводять колегію суддів до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, оскільки представниками позивача не доведено позовні вимоги, обґрунтовані положеннями статті 57 СК України, щодо визнання вказаної 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 , з посиланням на те, що вказану частку останній отримав в порядку спадкування та оформив її за особисті кошти.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 не зверталась до ОСОБА_3 з позовною заявою про визнання 1/3 частки квартири спільним майном подружжя та визнання за нею права ? частку вказаного майна, відповідно до положень статті 22 КпШС УРСР, під час розгляду якої, суд, за заявою відповідача за її позовом про застосування строків позовної давності, вирішував питання про сплив цього строку.

За таких обставин, вирішувати питання про сплив строку позовної давності для відповідача ОСОБА_3 при розгляді даної справи у суду не було підстав.

Питання про поділ спільного майна подружжя судом не вирішувався, а тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом положень статтей 22, 24 КпШС УРСР, є необгрунтованими.

Досліджуючи обставини справи та наведені правові норми у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не підтверджено належними та допустимими доказами.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова