ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №584/643/18

Номер провадження 22-ц/816/4589/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бобинська сільська рада Путивльського району Сумської області,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 липня 2019 року в складі судді Токарєва С.М., ухваленого у м. Путивль, повне судове рішення складено - 22 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2018 року, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі: сарай «В», площею 120,7 кв.м та гараж «Г», площею 83,2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що з 2001 року та по теперішній час користується приміщеннями колишньої кочегарки та паливного складу для зберігання сільськогосподарської техніки та продукції, що належить йому, як голові фермерського господарства, які колись належали колгоспу «Перемога» (на сьогодні це приміщення: сарай «В» та гараж «Г»). За усною домовленістю, за користування вказаними спорудами позивач щорічно сплачував Бобинському дошкільному закладу обумовлену суму коштів, як за оренду приміщення, розмір яких коливався від 120 до 200 грн. У 2005 році позивач за власні кошти відновив покрівлю вказаних будівель та на протязі майже 17 років підтримує вказані будівлі в належному стані, завдяки чому вказані приміщення були збережені та не зруйновані. На протязі всього часу позивач намагався узаконити своє право користування спірними приміщеннями, зокрема взяти їх в оренду або набути у власність, однак вказані питання вирішено не було, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно, однак, ніхто не заперечував проти користування позивачем вказаними приміщеннями, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 11.07.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки долучене відповідачем рішення сільської ради від 30.12.2010 року не містить нічого про передачу у власність територіальної громади с. Бобине спірних споруд, оскільки були передані лише основні засоби: будівлі школи та котельня, і лише через шість років була проведена інвентаризація споруд Бобинського НВК та включено до числа надвірних споруд закладу - сарай «В» та гараж «Г». Крім того, відповідачем 12.04.2017 року було зареєстровано право власності лише на об`єкт (Дошкільний навчальний заклад) площею 314,7 кв.м, що вказує на безтитульність приміщення, яким він користується. Також, вказує, що йому не відомо хто є власником спірних будівель, оскільки, вважав, що вони належали колишньому колгоспу, а потім, коли відбулась передача НВК передався на баланс сільської ради, вони залишились поза увагою, оскільки всім було відомо, в тому числі і сільській раді, що будівлями користується він.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк користування позивачем спірними будівлями не є строком давнісного володіння за ст. 344 ЦК України, оскільки останнім не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме про добросовісність користування спірним майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи, що рішеннями Путивльської районної ради від 24.12.2010 року Бобинській сільській раді Путивльського району було передано права засновника Бобинського навчально-виховного комплексу, а також передано безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл Путивльського району до комунальної власності територіальної громади с. Бобине цілісний майновий комплекс - Бобинський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад (а.с. 92-93).

Рішеннями Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 30.12.2010 року прийнято безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл Путивльського району до комунальної власності територіальної громади с. Бобине цілісний майновий комплекс - Бобинський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад (а.с. 89-91).

Відповідно до копії технічного паспорта на Дошкільний навчальний заклад, що розташований в с. Бобине, пров. 8 Березня , 4а, який виготовлено 16.05.2016 року Путивльським БТІ, до складу вказаного закладу входять наступні приміщення: Дошкільний навчальний заклад - А-І, сараї - Б,В, погріб - Пг, вбиральня - У, гараж - Г, котельня - Д, навіси - Н і Н1, огорожа - №1-4 (а.с. 58 - 59).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84873265 від 12.04.2019 року право власності на Дошкільний навчальний заклад загальною площею 314,7 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , 07.04.2017 року зареєстровано за Бобинською сільською радою Путивльського району Сумської області (а.с. 60).

Як вбачається із довідок, виданих Бобинською загальноосвітньою школою, за користування приміщенням котельної за 2001-2002 навчальний рік школа отримала від ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 120 грн; за оренду паливного складу за 2003-2004 навчальний рік - 200 грн; за оренду приміщення старої кочегарки з 01.09.2004 по 01.09.2005 - 200 грн. (а.с.16-18).

Також, показаннями свідків допитаних в суді першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 відкрито користується спірним майном протягом більш ніж 10 років, крім того, свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він допомагав позивачеві ОСОБА_1 здійснювати ремонт покрівлі на спірних будівлях.

30.01.2018 року та 19.02.2018 року ОСОБА_1 звертався до Бобинської сільської ради Путивльського району з письмовими заявами з приводу укладення договору оренди комунального майна - приміщення колишньої кочегарки та паливного складу Бобинського дошкільного закладу (а.с. 20, 22).

У відповіді від 06.02.2018 року Бобинською сільською радою повідомлено ОСОБА_1 , що передача комунального майна в оренду здійснюється шляхом проведення конкурсу (а.с. 21).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Зокрема, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду у своїй постанові від 14.05.2019 року по справі №910/17274/17.

Таким чином, врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачу в момент заволодіння спірним майном і на протязі всього давнісного строку володіння майном було відомо, що у вказаного майна є власник, про що свідчать сплата орендної плати за користування майном за усною домовленістю та неодноразові звернення до органу місцевого самоврядування для узаконення свого права користування будівлями.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко