РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ющук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності,-

В С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, в якому просить суд визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності на 54/100 частин цієї квартири.

Представник позивача надав через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі надали суду заяви до початку розгляду справи по суті, в яких позов визнали у повному обсязі та просили розгляд справи проводити у їх відсутність.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на праві власності належить 54/100 частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі Біржового контракту купівлі- продажу нерухомості, що зареєстрований на Рівненській міжрегіональній універсальній товарно- майновій біржі «ПРАЙС» 15 лютого 2002 року за реєстраційним № 115/044н-02.

26 липня 2016 року за позивачем було зареєстровано права спільної часткової власності на 54/100 частини вищевказаної квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 64893297 від 02.08.2016 року.

Власником 25/100 частини цієї квартири є ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності виданого згідно з наказом № 54 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 22.02.2010 року.

Власником 21/100 частини цієї квартири є ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності виданого згідно з наказом № 87 Управлінням житлово-комунального виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15.03.2010 року.

В судовому засіданні встановлено, що фактично приміщення квартири є ізольованими один від одного і складають окремі квартири, мають окремі інженерні мережі та всі співвласники мають окремі особові рахунки на послуги.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364,365,367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Відповідно до ст.16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів.

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 14 постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.

В постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 зазначається, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Виходячи з аналізу норм ст.ст. 183, 358,364,379, 380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок ВСУ щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи всі обставини, з метою захисту своїх прав позивач змушений звертатися до суду та просити виділити в натурі належну йому частку у розмірі 54/100 частин квартири АДРЕСА_1 складі визначених технічним паспортом приміщень.

Отже, позивач заявляє вимоги про проведення фактичного виділу майна відповідно до часток, які перебувають у кожного із сторін у користуванні.

Відповідно до ч. 3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відтак, право спільної часткової власності позивача припиняється з виділенням в його власність відповідної частини майна.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15, 317, 319, 321, 348, 355, 356, 357, 358, 365 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 47,5 кв.м., житловою площею - 31,3 кв. м., як окремий об`єкт нерухомого майна, що складається з наступних приміщень: 1- коридор площею 7,0 кв.м., 2 - житлова площею 18,7 кв.м., З - житлова площею 12,6 кв. м., 4 - кухня площею 5,5 кв.м., 5 - ванна площею 2,9 кв.м., 6 - туалет площею 0,8 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності на 54/100 частин квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина