РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/24623/18

Провадження № 22-ц/4815/1338/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ширко М.Р. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування.

22 травня 2019 року, ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту : на земельну ділянку площею 0,0596 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та на житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову позивач зазначає, що на даний час відповідач, як власник майна, здійснює пошук покупців даного нерухомого майна, може розпорядитися спірним майном, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року накладено арешт на: земельну ділянку площею 0,0596 га та житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2

Ухвала мотивна тим, що з урахуванням характеру та змісту позовних вимог є підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що пред`явлені позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування, є вимогами немайнового характеру, які не підлягають забезпеченню обраним видом забезпечення позову, як накладення арешту на майно.

Вважає, що накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку не відповідає встановленим ч.3 ст. 150 ЦПК України вимогам співмірності, порушує права та інтереси відповідача, так як арешт майна передбачає повне обмеження ОСОБА_2 , як власника у володінні та користуванні належним йому арештованим майном.

Також зазначає, що суд першої інстанції, не дивлячись на пропозицію скаржника, не вжив заходів зустрічного забезпечення позову, чим порушив право відповідача на відшкодування збитків, спричинених забезпеченням позову. Також,позивач вже вдруге звертається зі схожим позовом до відповідача, що свідчить про зловживання процесуальними правами.

З цих підстав, просив скасувати ухвалу Рівненського міського суду від 24 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі №569/24623/19.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк на його подачу не надходив.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ширко М.Р. в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подали, а тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за їх відсутності в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами та у разі їх невжиття є підстави уважати про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції констатував факт звернення позивача до суду із відповідними вимогами та установив, що наявний спір щодо земельної ділянки та житлового будинку з надвірними будівлями та в дійсності існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Між заявленими позовними вимогами та видом забезпечення позову убачається наявність зв`язку, оскільки заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договорів дарування, тобто перехід права власності на об`єкт нерухомості може утруднити фактичне виконання рішення та відновлення порушеного права у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку не відповідає встановленим ч.3 ст. 150 ЦПК України вимогам співмірності, порушує права та інтереси відповідача, так як арешт майна передбачає повне обмеження ОСОБА_2 , як власника у володінні та користуванні належним йому арештованим майном, не заслуговують на увагу, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в його володінні та користуванні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Твердження апелянта, що позов не майновий і при цьому накладено арешт на майно також не заслуговує на увагу. В разі ухвалення рішення на користь позивача на загальних підставах про спадкування у неї виникне право на частину спірного майна.

Доводи скаржника про те, що позивач вже вдруге звертається зі схожим позовом до відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог вирішується судом під час ухвалення рішення за наслідками розгляду справи; доказів про те, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, матеріали цієї справи не містять, а встановлення такої обставини має наслідком вирішення судом першої інстанції питання про закриття провадження у справі з відповідними правовими наслідками.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ширко М.Р. залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич