Дата документу 15.10.2019 Справа № 335/3574/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/3574/19 Головуючий у 1 інстанції Апаллонова Ю.В.
Провадження №22ц/807/2657/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак була звільнена за власним бажанням 27 квітня 2018 року. При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку в зв`язку з припиненням трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП України. Останній платіж відповідачем здійснено 28.12.2018 року.

Посилаючись на наведене, просила суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленрего» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27 квітня 2018 року по 27 грудня 2018 року у сумі 195294,96 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 27.04.2018 року по 27.12.2018 року у розмірі 195294,96 грн. (яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті), вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПАТ «Запоріжжяобленерго подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року, та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не звернуто увагу на положення ст. 233 КЗПП України. Оскільки права позивача було поновлено 30 листопада 2018 року, то строк для звернення до суду з вимогою про стягнення відшкодування у вигляді середнього заробітку за затримку розрахунку почався 01 грудня 2018 року, і закінчився через три місяці - 01 березня 2019 року. А отже звернувшись до суду з позовом 29 березня 2019 року ОСОБА_1 було пропущено строк, встановлений законом.

11 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на вказану апеляційну скаргу. Зазначає, що в день її звільнення - 27 квітня 2018 року їй мала бути виплачена вся заборгованість із заробітної плати, та компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати. Проте, компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за вересень, листопада, грудень 2017 року та січень, лютий, березень 2018 року була виплачена лише 28 грудня 2018 року. З урахуванням того, що невиплата усіх сум, які належать звільненому працівнику є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року - без змін.

04 жовтня 2019 року від ПАТ «Запоріжжяобленерго» надійшли пояснення, в яких зазначене, що підставою для розрахунку і виплати компенсації є погашення заборгованості за відповідний місяць, а не обставина звільнення працівника, то до виплати заборгованості за відповідний місяць порушення строків їх виплати компенсації відсутнє, а саму компенсацію безпідставно і навіть неможливо розрахувати і включити до сум, належних працівнику при звільненні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 в день звільнення не отримала належних при звільненні сум за період з 27 квітня 2018 року по 27 грудня 2018 року, дійшов висновку про необхідність їх стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго». Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 1162,47 грн., яка не оскаржувалась відповідачем, та періоду затримки по виплаті, тривалістю 168 робочих днів, судом стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за у сумі 195294,96 грн.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується.

Так, сторонами по справі не заперечується, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго».

27 квітня 2018 року позивач звільнилась з посади заступника головного бухгалтера на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу від 26.04.2018 року.

Сторонами також, не заперечується, та підтверджується матеріалами справив, що в день її звільнення з ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено повний розрахунок.

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 було виплачено заборгованість по заробітній платі, що підтверджується довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с.34).

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 було здійснено останній платіж ПАТ «Запоріжжяобленерго», згідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» з компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати (а.с.57), що підтверджується випискою по картці від 15.01.2019 року №U5LK7J7485GQO0A7//(а.с.7).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 не отримала усіх належних сум в день звільнення за період з 27.04.2018 року по 27.12.2018 року.

Вказані обставини відповідачем не оспорюються, натомість в обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго» посилається на пропуск строку позовної давності, встановленим ст. 233 КЗпП України.

Натомість, вказані доводи апеляційної скарги відповідача про пропуск позивачем позовної давності не приймаються судом до уваги та спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого, права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, посилання відповідача про застосування строків давності до заявлених позивачем вимог є безпідставними, оскільки відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин доводи про необхідність застосування наслідків порушення строку звернення до суду визначеного положеннямист.233 КЗпП до позовної заяви є необґрунтованими, та такими, що не заслуговують на увагу.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції виходив з роз`яснень викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначивши розмір середнього заробітку та періоду затримки розрахунку.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскаржене судове рішення суду відповідає критерію обґрунтованості, ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: