Справа № 161/8704/19 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/1006/19 Категорія: 23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-комунального підприємства № 2 про визнання заборгованості безнадійною та зобов`язання вчинити її списання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та єдиною особою, яка фактично проживає та зареєстрована у вказаній квартирі.

У зв`язку з тяжким матеріальним становищем у період з 2008 по 2015 роки у нього виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка станом на 01 квітня 2018 року становила 6 577,29 грн..

Станом на 01 квітня 2015 року була наявною та зафіксованою заборгованість у розмірі 5668,81 грн., із заявами про стягнення якої відповідач до суду не звертався.

24 квітня 2018 року він звернувся до відповідача із заявою-вимогою про визнання заборгованості безнадійною та списання з його особового рахунку заборгованості по 01 квітня 2015 року, яка залишилася без задоволення.

З огляду на те, що відповідачем пропущено без поважних причин строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з надання послуг включно по 01 квітня 2015 року, нарахована сума боргу знаходиться поза межами строку позовної давності і не може бути пред`явлена йому до сплати, а тому просив суд зазначену заборгованість перед ЖКП №2 за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території визнати безнадійною та зобов`язати відповідача списати цю заборгованість з його особового рахунку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2019 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються ЖКП № 2, що підтверджується відомостями з особового рахунку (а.с.30) і не заперечувалося сторонами по справі, тобто між сторонами склалися договірні відносини з надання житлово-комунальних послуг, а саме з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно розрахунку заборгованості за утримання будинку станом на 01 квітня 2018 року у позивача наявна заборгованість перед відповідачем за надані послуги у розмірі 6577,29 грн., при цьому розмір заборгованості станом на 01 квітня 2015 року становить 5691,60 грн. (а.с.6).

Заява-вимога позивача від 24 квітня 2018 року про списання безнадійної заборгованості відповіддю відповідача залишена без задоволення та запропоновано укласти договір про реструктуризацію боргу (а.с.7, 8).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у статті 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати його дебіторську заборгованість перед ЖКП № 2 за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території включно по 01 квітня 2015 року безнадійною та зобов`язати ЖКП №2 списати з його особового рахунку цю заборгованість, посилаючись на Податковий кодекс України та мотивуючи це тим, що відповідачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з нього заборгованості станом на вказану дату.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 14.1.11. ст. 14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно положень чинного законодавства визнання заборгованості безнадійною покладено на суб`єкта господарювання, тобто кредитора, у даному випадку на відповідача по справі ЖКП № 2, а тому виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, у тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Отже, оскільки особовий рахунок позивача в ЖКП № 2 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій, то списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Судом вірно встановлено, що відносини, які виникли між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані приписами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1991 року № 572, а не Податковим кодексом України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Чинним законодавством визначено порядок вирішення спорів щодо погашення заборгованості населення за спожиті комунальні послуги, при якому і можуть вирішуватися питання про застосування позовної давності.

Застосування строку позовної давності можливе у тому випадку, якщо відповідну заяву подано особою, до якої пред`явлені вимоги, строк позовної давності за якими сплив, тобто відповідачем у справі.

Посилання позивача на необхідність застосування вимог частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України відхиляються апеляційним судом, оскільки ОСОБА_1 є позивачем у цій справі, а звернення з позовом до суду з метою застосування позовної давності до будь-яких правовідносин не є способом захисту порушеного права особи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді