ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2584/19 Головуючий суддя І інстанції Дьоміна О. П.
Провадження № 22-ц/818/4614/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря-Мухатаєва Б.А.,

розглянув увідкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Дьоміна О.П., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозулі Романа Вікторовича, заінтересована особа ОСОБА_2 , про зобов`язання здійснити перерахунок,

встановив:

01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, 12.07.2019 року уточнивши яку просив суд зобов`язати старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Зозулю Р.В. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, починаючи з липня 2017 року по травень 2019 року за виконавчим листом №636/1735/14-ц від 26.08.2014 року.

Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні у старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєва ГТУЮ у Харківській області Зозулі Р.В. знаходиться виконавчий лист №636/1735/14-ц від 26.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 250,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 08.05.2014 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Вказав, що 21.06.2019 року від державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєва ГТУЮ у Харківській області скаржник отримав постанову про арешт майна та розрахунок, який, на думку ОСОБА_1 , зроблений з порушенням норм діючого законодавства. Державний виконавець з 01.07.2017 року почав нараховувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, замість того, щоб виконувати рішення суду та здійснювати нарахування відповідно до вищевказаного рішення. Такі дії державного виконавця, на думку скаржника, є противоправними та такими, що порушують діюче законодавство, з огляду на наступне:

08.07.2017 року набрав чинності Закон України від 17.05.2017 року №2037-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким було викладено в новій редакції ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, яка визначила мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тим самим підвищивши державні гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. При цьому, приймаючи даний Закон, законодавцем не визначено, що у разі виконання судового рішення, яке набрало чинності до внесення змін до СК України в цій частині, такі рішення підлягають виконанню з урахуванням мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Скаржник вважає, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів є одним з тих випадків, які передбачені ст. 192 СК України як підстава для звернення до суду з позовом щодо зміни розміру аліментів і стягувач повинен звернутися до суду щодо збільшення розміру аліментів на утримання доньок у відповідному розмірі щомісячно, як визначено рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26.08.2014 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Державний виконавець повинен виконувати рішення суду точно, не змінюючи його з власної ініціативи та за власним бажанням. В Законі України «Про виконавче провадження» не існує такої норми, яка б дозволяла державному виконавцю самостійно змінювати рішення суду або виконавчого документу.

Вказав, що не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментах від 20.06.2019 року, яким з липня 2017 року здійснено нарахування аліментів у розмірі 2665,50 гри. на трьох дітей (у розрахунку мінімального розміру аліментів на одну дитину у віці від 6 до 18 років - 888,50 грн. х 3 дітей). Законом України від 17.05.2017 року №2037-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшився з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно з новою редакцією ч. 2 ст. 182 СК України). У 2017 році встановлений такий розмір прожиткового мінімуму (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік»): для дітей у віці від 6 до 18 років з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Таким чином, розмір аліментів з 08.07.2017 року складає: на одну дитину у віці від 6 до 18 років - 888,50 грн. На думку скаржника, дані зміни до Сімейного кодексу України вступили в силу виключно з 08.07.2017 року, тому, державний виконавець помилково зробив нарахування аліментів на трьох дітей за цілий місяць - липень 2017 року без урахування 8-денного строку вступу в дію Закону №2037-VІІІ від 17.05.2017 року.

Зазначив, що наданий розрахунок заборгованості по аліментах від 20.06.2019 року починається з 14.11.2014 року із зазначенням загальної суми заборгованості у розмірі 4680,56 грн., без зазначення конкретного періоду нарахування розміру аліментів та їх сплати. Таким чином, у скаржника відсутня можливість з`ясувати, чи правомірно було здійснено нарахування розміру аліментів та чи враховані всі його платежі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені у скарзі вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Старший державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ в Харківській області Зозуля Р.В. заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на здійснення ним перерахунку аліментів у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти скарги заперечувала.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала незаконна, висновки суду не відповідають обставинам справи в частині розміру щомісячної суми аліментів.

Вказав, що відповідно до рішення Чугуївського міського суду по справі № 636/1735/14-ц, в якому зазначається, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання трьох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів у розмірі 250, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 08.05.2014 р., і до досягнення дітьми повноліття. До липня 2017 року з нього утримувалися аліменти, відповідно до вказаного рішення. З липня 2017 року старшим державним виконавцем, було здійснено нарахування розміру аліментів не у тій сумі, яка вказана у рішенні, а у розмірі визначеному самостійно державним виконавцем, який складає 2 665,50 грн. на трьох дітей. Однак з даним розрахунком старшого державного виконавця не погоджується.

Зазначив, у державного виконавця не було підстав для самостійного визначення з власної ініціативи розміру аліментів без ухвалення нового судового рішення щодо зміни мінімального розміру аліментів, відповідно до змін ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу.

Вважає, що, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів є одним з тих випадків, які передбачені ст. 192 СК України як підстава для звернення до суду з позовом щодо зміни розміру аліментів. Частиною 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Однією з засад виконавчого провадження є законність та обов`язковість виконання рішень (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження"). Отже, під час виконання рішення суду про стягнення з мене на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання 3 х доньок у розмірі 250, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, державний виконавець повинен виконувати його точно, не змінюючи його з власної ініціативи та за власним бажанням.

Зазначає, що у Законі України «Про виконавче провадження», не існує такої норми, яка б дозволяла державному виконавцю самостійно змінювати рішення суду або виконавчого документу.

Посилався на постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц, у якій зазначено, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Відтак, проаналізувавши вищевикладене, незважаючи на існуючу неоднозначну судову практику у подібних справах, слід дійти висновку, що повноваження зі збільшення мінімального розміру аліментів у зв`язку зі зміною Закону хоча і відносяться до виконавчої служби, однак суди самостійно вправі ухвалити рішення за позовом заінтересованої особи про збільшення мінімального розміру аліментів у відповідності до чинного законодавства, мотивуючи своє рішення обставинами, наведеним у cm. ст. 182, 192 СК України. Тобто, існує декілька способів захисту порушеного права дитини на належне утримання у спосіб збільшення розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця вчинені своєчасно в межах повноважень та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, за змістом ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положеннями ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментів, а саме ч. 1 передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Відповідно до п. 2 ч. 4 вищезазначеної норми виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Згідно положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України, в редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.06.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 08.05.2014 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.07.2014 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10.06.2014 року змінено, розмір щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітніх дітей зменшено з 500 грн. до 250 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист з примусового виконання рішення суду перебуває на виконанні в Міжрайонному ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєва ГТУЮ у Харківській області.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 20.06.2019 року на підставі виконавчого листа №636/1735/14-ц, розмір заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.06.2019 року складає 48989,88 грн.

У зв`язку з виниклою заборгованістю постановою старшого державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ в Харківській області Зозулею Р.В. від 20.06.2019 року ВП №45731962 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний/кадастровий №:01:000:1050, місцезнаходження: Харківська область, Чугуївський район, Мосьпанівська сільська рада.

Частиною 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року №855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме п. 4 розділу ХVІ «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та(або)розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України

Частиною 3 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись до суду з даною скаргою заявник заявляє про незгоду з проведеним державним виконавцем розрахунком, що свідчить про існування спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, зазначене питання, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, не було предметом розгляду судом, скарга у порядку ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.3 ст. 195 СК України не подавалася.

При цьому, в межах даної скарги боржник також не ставить вимогу про визнання незаконними дій виконавця в частині проведення розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

У п. 18 Постанові пленуму ВССУ №4 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК (ст. 451 ЦПК України в редакції, чинній на часі розгляду скарги), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Проаналізувавши наведені вище обставини, виходячи з вимог закону, колегія суддів дійшла висновку, що старшим державним виконавцем Зозуля Р.В. було вчинено дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», в рамках повноважень останнього, спрямовані на забезпечення належного виконання рішення суду.

Крім того, скаржником не надано належних та допустимих доказів стосовно неправомірності дій старшого державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець має обов`язок провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, а обов`язку проводити перерахунок заборгованості, у випадку незгоди боржника із розміром такої, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, при цьому законодавством визначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Доводи боржника про те, що державний виконавець безпідставно починаючи з липня 2017 року розраховує аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до чинного законодавства саме на державного виконавця покладено обов`язок зі стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, який з набранням чинності Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VІІІ від 17.05.2017 року, окремі положення якого набрали чинності 08.06.2017 року та в цілому набрав чинності 08.07.2019 року, складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини, що мають значення для справи і прийшов до обґрунтованих висновків щодо правомірності дій державного виконавця.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.