Дата документу 22.10.2019 Справа № 2-162/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №2-162/11

Провадження №22-ц/807/2/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2011 року в складі судді Гончаренка П.П. в справі за позовом акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2010 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 19 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №3-722-038К, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 89 000 євро з оплатою по процентній ставці 14,0% річних для будівництва жилого будинку у строк до 19.03.2028 року.

Станом на 31.03.2010 року заборгованість відповідача за кредитним договором згідно із розрахунком становить: 87 145,85 євро борг за кредитом, 20 560,80 євро борг за нарахованими процентами, 72 184,30 грн. пеня. Загальна сума заборгованості за кредитним договором в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ 10,684, складає 1 222 922,15 грн.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 19.03.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №3-722-038К від 19.03.2008 року.

На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором 19.03.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №3-722-038І, відповідно до умов якого, іпотекодавець передав у заставу іпотекодержателю нерухоме майно земельну ділянку №4а, площею 0,2372 АДРЕСА_1 , якій присвоєно кадастровий номер :08:001:0770. Відповідно до п. 5 договору іпотеки, експертна грошова оцінка предмету іпотеки становить 995 718,16 грн, в розрахунку 419,78 грн за 1 кв. м.

Листами від 17.10.2008 року банком було направлено на адресу відповідачів вимоги про усунення порушень договірних зобов`язань, які відповідачами залишено без відповіді та задоволення.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд:

стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 222 922,15 грн, 1 700 грн судового збору, 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову, а всього 1 224 742,15 грн;

в рахунок погашення боргу за кредитним договором у загальному розмірі 1 224 742,15 грн звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку №4а, площею 0,2372 АДРЕСА_1 , який присвоєно кадастровий номер :08:001:0770, що належить ОСОБА_2 в межах вартості предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, розмір якої буде не нижче розміру звичайних ринкових цін на подібне майно на момент продажу.

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа ОСОБА_1 , про визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки та іпотеки.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що отримання ОСОБА_2 кредиту в іноземній валюті здійснено за пропозицією банку, проте йому не відомо чи має АТ «Банк «Фінанси та Кредит» індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій, як передбачено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року.

Зазначає, що покладення на споживача ризику зміни курсу іноземної валюти є несправедливою умовою, що суперечить п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказував, що у разі визнання недійсним кредитного договору, підлягає визнанню недійсними і договори іпотеки та поруки, укладені на виконання зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на вказане, просив суд визнати недійсними кредитний договір №3-722-038К від 19.03.2008 року, договір іпотеки №3-722-038І від 19.03.2008 року та договір поруки від 19.03.2008 року.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2011 року позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості у розмірі 1 222 922,15 грн за договором №3-722-038К від 19.03.2008р.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн та оплаті судового збору у розмірі 120 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, в матеріалах справи відсутня заява про уточнення позовних вимог, на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, відсутні будь-які розрахунки заявлених до стягнення сум та період їх нарахування. А також, позивачем не надано доказів отримання позичальником кредиту.

Крім того, судом не було враховано при ухваленні рішення, що порука припинилася у зв`язку із закінченням строку її чинності.

Також одним із доводів апеляційної скарги є порушення судом, на думку особи, яка подала скаргу, правил підсудності.

Від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що: судом стягнуто суму заборгованості, яка була зазначена позивачем у позовній заяві; в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31.03.2010 року та копія кредитного договору №3-722-038К від 19.03.2008 року; відповідно до п. 5.1 договору поруки строк дії поруки складає три роки з дня настання строку виконання боргового зобов`язання, який було змінено шляхом направлення дострокової вимоги про стягнення заборгованості за кредитом; позов було подано за виключною підсудністю за місцем знаходження нерухомого майна, що було передано в іпотеку.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 20.06.2018 року справу передано у провадження судді Полякова О.З.

Ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2018 рок справу було повернуто до суду першої інстанції в зв`язку тим, що судом не було ухвалено судове рішення за результатом розгляду зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06 липня 2018 року справу направлено на розгляд до апеляційного суду, оскільки у судді Гончаренка П.П., який розглядав зазначену справу, закінчилися повноваження у зв`язку із прийняттям його відставки, а інший суддя не може втручатися та ухвалювати окремі процесуальні рішення у справі, яку розглядав інший суддя.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження та від 24 вересня 2018 року справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 09.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя Кримська О.М., судді: Воробйова І.А., Дашковська А.В..

В зв`язку із перебуванням судді Воробйової І.А. у відпустці, на підставі розпорядження т.в.о. керівника апарату суду №83 від 02.11.2018 року, згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю Воробйову І.А. замінено на суддю Бєлку В.Ю..

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року справу було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного заочного рішення відсутній висновок суду про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 чи про відмову в задоволенні цього позову повністю або частково, що перешкоджало апеляційному розгляду справи.

Додатковим рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 червня 2019 року відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Учасниками справи додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності ( т.2 а.с. 208).

Відповідач ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( т.2 а.с.199). Причини неявки не повідомив.

ОСОБА_1 приймає участь с судовому засіданні через своїх уповноважених представників.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду фактично оскаржується в частині задоволених позовних вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому в цій частині апеляційним судом і переглядається.

Встановлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №3-722-038К, за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування кредитні ресурси для будівництва жилого будинку в сумі 89 000 євро з оплатою по процентній ставці 14% річних, із строком повернення до 19.03.2028 року (т.1 а.с.30-33).

Факт укладення кредитного договору також підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви на отримання кредиту ОСОБА_2 від 12.03.2008 року, а також копією власноручно підписаною ОСОБА_2 інформації про умови кредитування від 12.03.2008 року (т.1 а.с.58-61).

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 19 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №3-722-038П, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (т.1 а.с.26).

Також, 19.03.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №3-722-038І, згідно умов якого, на забезпечення виконання кредитного договору, ОСОБА_2 передано в іпотеку належне йому нерухоме майно: земельну ділянку № АДРЕСА_2 а, площею 0,2372 АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27-29).

03 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої позичальник зобов`язався щомісяця, в термін по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмір 370,83 євро, а також у строк з 01 по 10 число кожного місяця сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами, нараховані за попередній календарний місяць поточного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості (додаток №1 до цього договору). Крім того, позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором, до 19 березня 2028 року (т.1 а.с.34-35).

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем заборгованість за кредитним договором №3-722-038К від 19.03.2008 року станом на 31.03.2010 року складає: 87 145,85 євро борг за кредитом, 20 560,80 євро борг за нарахованими процентами, 72 184,30 грн. пеня, а всього, з урахуванням курсу НБУ 10,684, - 1 222 922,15 грн (т.1 а.с.17-19).

17.10.2008 року банком на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 направлялися вимоги про дострокове погашення кредиту, які була отримані боржником та поручителем 23.10.2008 року, проте залишені останніми без задоволення ( т. 1 а.с.22, 25).

Суд першої інстанції, дослідивши вищеназвані обставини справи, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог у повному обсязі

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Направивши вимогу про повне погашення заборгованості від 17.10.2008 року банк змінив строк дії договору саме до цієї дати.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Таким чином, кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику та поручителю вимоги від 17.10.2008 року про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення пені та процентів, нарахованих за період з 17.10.2008 року по 31.03.2010 року задоволенню не підлягають.

Щодо нарахованої позивачем пені за період з 05.05.2008 року по 17.10.2008 року колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Оскільки із змісту кредитного договору та договору поруки вбачається, що вони не містять окремих положень щодо збільшення строку спеціальної позовної давності для вимог про стягнення неустойки, ОСОБА_1 заявлялося в апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності, банк звернувся до суду із позовними вимогами 07.04.2010 року, вказані вимоги банку про стягнення пені задоволенню не підлягають як такі що заявлені поза строком позовної давності.

На виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2019 року позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №3-722-038К від 19.03.2008 року, за яким за період з 19.03.2008 року по 17.10.2008 року заборгованість складає: строкова заборгованості по основному боргу кредиту - 86 404,19 євро; прострочена заборгованість по основному боргу кредиту - 741,66 євро; строкова заборгованість по відсоткам 576,13 євро; прострочена заборгованість по відсоткам 2 070,98 євро; а всього, з урахуванням курсу НБУ на дату розрахунку 6,704605, - 602 026,33 грн (т.2 а.с.27-28).

Правильність розрахунку заборгованості відповідачами не спростовано.

За вказаних обставин, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог із ухваленням нового про задоволення позовних вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» частково, а саме: про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 602 026,33 грн, яка складається із: строкова заборгованості по основному боргу кредиту - 86 404,19 євро; прострочена заборгованість по основному боргу кредиту - 741,66 євро; строкова заборгованість по відсоткам 576,13 євро; прострочена заборгованість по відсоткам 2 070,98 євро; а всього, з урахуванням курсу НБУ на дату розрахунку 6,704605, - 602 026,33 грн.

Посилання апеляційної скарги щодо на наявності виконавчого напису нотаріуса від 24.03.2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, на розмір заборгованості не впливають (т.1 а.с.83-84).

Так, згідно із наданою Запорізьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області інформацією №9563/4 від 09.04.2019 року, 06.11.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», станом на 09.04.2019 року виконавчий напис №1466, виданий 24.03.2009 року приватним нотаріусом, про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,2372 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на примусовому виконанні не перебуває (т.2 а.с.80-84).

Стосовно доводів апеляційної скарги про припинення поруки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Умовами договору поруки №3-722-038П від 19.03.2008 року порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя (п. 5.1 Договору поруки).

Банком шляхом направлення досудової вимоги від 17.10.2008 року реалізовано право вимоги дострокового виконання основного зобов`язання та відповідно змінено строк виконання основного зобов`язання.

Оскільки кредитодавець звернувся з позовом до поручителя у квітні 2010 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку, цей строк не можна вважати пропущеним.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил підсудності під час відкриття провадження у справі не ґрунтуються на нормах процесуального закону, які були чинними на час вирішення питання про відкриття провадження, та матеріалах справи.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів про отримання позичальником кредитних коштів, є неприйнятними.

Так, в матеріалах справи міститься заява про отримання кредиту від 12.03.2008 року, кредитний договір від 19.03.2008 року, підписані позичальником ОСОБА_2 , ( т.1 а.с.30-33; а.с.60-61).

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 червня 2019 року, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 учасниками справи не оскаржується.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги пропорційності, а саме задоволення позовних вимог на 49% (602 026,33 грн замість 1 222 922,15 грн) з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача сплачена останнім сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 833 грн, по 416,50 грн з кожного, а також понесені витрати на сплату ІТЗ по 60 грн з кожного; а з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 300,50 грн (т. 1 а.с.1-2, т. 2 а.с.178).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2011 року у цій справі скасувати в частині вирішення первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №3-722-038К від 19 березня 2008 року станом на 17.10.2008 року в розмірі 602 026 грн 33 коп. (шістсот дві тисячі двадцять шість гривень 33 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі по 416 грн 50 коп. (чотириста шістнадцять гривень 50 копійок) з кожного, а також по 60 грн (шістдесят гривень) витрат на сплату ІТЗ із кожного.

Стягнути з акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 300 грн 50 коп.(одна тисяча триста гривень 50 копійок).

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: М.С. Гончар

І.В.Кочеткова