Справа №461/7417/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Бригарду О.С., Прийми Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 1), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

01 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача - Львівської обласної державної адміністрації, шляхом списання з державного казначейського рахунку, на його користь моральну шкоду в розмірі 1 500,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що судовими рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року, 06.08.2019 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 року було визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації щодо ненадання йому належної відповіді на його неодноразові скарги. При цьому, станом на день звернення до суду з позовом вказані судові рішення відповідачем не виконано та не проведено належного розгляду його скарг, хоча судами встановлено протиправність дій відповідача та його бездіяльність. Той факт, що Львівська обласна державна адміністрація недобросовісно поставилась до своїх обов`язків та не виконує рішення судів спричинив позивачу моральну шкоду, оскільки в силу свого віку він хвилювався та змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя та призвело до душевних страждань.

Ухвалою суду від 03.10.2019 року, за клопотанням позивача, до участі у розгляді справи в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Львівської обласної державної адміністрації в судовому засіданні позов заперечила, з мотивів викладених у письмовому відзиві. Вказала на відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України позов заперечила, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, вказавши, що Державна казначейська служби України є неналежним відповідачем у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Львівською обласною державною адміністрацією заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», до вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної або юридичної особи, згідно з ч.3 ст.7 ЦК (1540-06) застосовується строк позовної давності в один рік. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, - тримісячний строк (ст. 233 КЗпП (322-08). До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності, відповідно до ст.83 ЦК (1540-06), не застосовуються.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Отже, у даній справі суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1

Судом встановлено, що ОСОБА_1 упродовж 2015-2018 років звертався до суду з позовними заявами про визнання протиправними дій та бездіяльності Львівської обласної державної адміністрації щодо неналежного розгляду його скарг.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року у задоволенні його позову до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

08.02.2016 року Львівським апеляційним адміністративним судом скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року та частково задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 26.08.2015 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 08.02.2016 року.

Позивач вказує, що станом на сьогоднішній день рішення суду відповідачем не виконано.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними бездіяльності та дій. Визнано протиправними дії Львівської обласної державної адміністрації щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 17.08.2017 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними бездіяльності Львівської обласної державної адміністрації щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 17.08.2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 17.08.2017 року. Зобов`язано відповідача розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.08.2017 року.

Рішення набрало законної сили 19.03.2018 року.

Позивач також вказує, що станом на день звернення до суду рішення суду відповідачем не виконано.

Крім цього, згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року, яке набрало законної сили 06.09.2019 року, визнано протиправними дії Львівської обласної державної адміністрації щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 14.01.2019 року.

Позивач вказує, що станом на день розгляду справи рішення суду відповідачем не виконано.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Даними судовими рішеннями встановлено, що відбулось неодноразове порушення прав позивача щодо отримання обґрунтованих відповідей на його скарги.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 174 Цивільного кодексу України, держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Отже, саме держава як самостійний учасник цивільних відносин, несе відповідальність за шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних органів та їх посадових і службових осіб.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій чи бездіяльності цього органу, його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

У даному випадку доказом неправомірних дій відповідача Львівської обласної державної адміністрації є вищенаведені судові рішення, якими неодноразово встановлено протиправність дій та бездіяльність відповідача щодо розгляду скарг позивача.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно пункту 9 цієї ж Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд приходить до переконання, що наведені обставини повністю спростовують твердження відповідачів наведені у відзивах щодо безпідставності позовних вимог позивача.

Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує засади добросовісності, справедливості та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), що входять до змісту принципу верховенства права, розмір душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та порушення звичайного способу життя, тривалості часу, протягом якого судові рішення виконані не були та порушувались права позивача.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій Львівської обласної державної адміністрації позивач змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя та призвело до душевних страждань, нервової напруги, порушило його звичний ритм життя, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 500,00 гривень. Суд приходить до переконання, що такий розмір компенсації є адекватним відшкодуванням спричиненої позивачу моральної шкоди.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Підпунктом 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок). Зокрема, пунктом 35 цього Порядку передбачено випадки безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже, Державна казначейська служба України є належним відповідачем за вимогою щодо стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську служби України шляхом списання з державного казначейського рахунку Львівської обласної державної адміністрації коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними бездіяльністю та діями Львівської обласної державної адміністрації.

За наведених обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачував, у зв`язку зі звільненням від його сплати судового збору, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 1) шляхом списання з її державного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2019 року.