ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 638/18006/17-ц

провадження № 22ц/818/5379/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року в складі судді Шишкіна О.В. по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті

в с т а н о в и в:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

На вказане рішення суду 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що про існування оскаржуваного рішення вона дізналась 13 вересня 2019 року, коли звернула увагу на неправильне прізвище її матері у свідоцтві про смерть та заявник надіслала їй фотокопію оскаржуваного рішення.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для надання доказів того, що вона дізналась про існування оскаржуваного рішення саме 13 вересня 2019 року, заяви про поновлення строку з зазначенням поважних причин пропуску строку з 23 вересня 2019 року по 02 жовтня 2019 року і наданням відповідних доказів щодо цього з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно дізналася про оскаржуване рішення лише 13 вересня 2019 року. Крім того, якщо рахувати строк на подачу апеляційної скарги з 13 вересня 2019 року, останній день для подачі апеляційної скарги на рішення суду у ОСОБА_1 закінчився 23 вересня 2019 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою лише 02 жовтня 2019 року та не вказала причини поважності пропуску строку з 23 вересня 2019 року по 02 жовтня 2019 року і не порушує питання про поновлення цього строку.

На виконання ухвали судді 22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, у якому вказала, що вона не є учасником справи та про існування оскаржуваного рішення дізналась лише 13 вересня 2019 року, коли звернула увагу на неправильне прізвище її матері у свідоцтві про смерть.

Зазначила, що у той же день для з`ясування вказаних обставин вона зателефонувала своїй сестрі ОСОБА_2 , яка електронними засобами зв`язку надіслала їй фотокопію оскаржуваного рішення суду 25 вересня 2019 року, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 22 жовтня 2019 року, справжність підпису на якій посвідчено нотаріально.

Вказала, що до суду першої інстанції для отримання копії рішення суду не зверталась, оскільки не є учасником справи та отримання копії рішення суду зайняло б тривалий час.

Перевіривши матеріали справи, вважаємо за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження з наступних підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 294 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 статті 297 ЦПК України було встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя -доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України (в чинній редакції) апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як вбачається з клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку, вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не є поважними, оскільки належних доказів того, що вона з об`єктивно непереборних причин не мала можливості подати апеляційну скаргу у десятиденний строк з дня, коли довідалась про існування рішення суду, не надано.

Надсилання ОСОБА_2 копії рішення суду на адресу ОСОБА_1 25 вересня 2019 року не підтверджується жодними доказами, крім пояснень самої ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою апелянта.

Враховуючи, що текст оскаржуваного рішення суду оприлюднено на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 01 грудня 2017 року, відсутні докази того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості ознайомитись з його змістом протягом десятиденного строку з дня, коли їй стало відомо про ухвалення такого рішення.

Крім того, ОСОБА_1 також не була позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про ознайомлення з матеріалами справи або видачу копії рішення суду, мотивувавши її необхідністю подання апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку судова колегія виходить з того, що поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Проте, ОСОБА_1 не навела об`єктивно непереборних обставин, внаслідок яких нею пропущено строк на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року, а тому зазначені нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, неможливо визнати поважними.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що з прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що вона просить змінити оскаржуване рішення суду у частині правильного написання прізвища її матері, факт смерті якої встановлено рішенням суду.

Однак, фактично викладені нею доводи та вимоги є підставою для виправлення описки у рішенні суду, а не для зміни рішення у порядку апеляційного перегляду справи.

Вирішення такого питання віднесено законом до компетенції суду першої інстанції на підставі відповідної заяви учасників справи, а саме рідної сестри апелянта ОСОБА_2 , або з власної ініціативи.

Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду першої інстанції з власною заявою про встановлення юридичного факту, якщо вважає свої права чи інтереси порушеними.

Таким чином, враховуючи, що причини пропуску строку, зазначені апелянтом, не є поважними, та фактично доводи апеляційної скарги є підставами для виправлення описки у рішенні суду, необхідно відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

У разі відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ч.4 ст.357, ч.4 ст.358 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року в складі судді Шишкіна О.В. по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби в Основ`янському районі міста Харкова повернути ОСОБА_1 576,30 грн., сплачених 02 жовтня 2019 року за квитанцією №23008997 Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на розрахунковий рахунок 0012, код отримувача: 37999628, код банку отримувача: 899998, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.).

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 оригінал вказаної квитанції (а.с. 26), долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук