Провадження № 22-ц/802/949/19 Категорія: 26 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 11 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 364ПП/6-В, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит у розмірі 25 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 3% на місяць з кінцевим терміном повернення 11 серпня 2011 року.

ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 01.08.2014 у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 39203,78 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 12078,27 грн., заборгованість по процентах 16945,21 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 4153,81 грн., індекс інфляції за прострочення сплати кредиту 3526,49 грн., штраф за порушення умов кредитного договору 2500 грн., яку банк просить стягнути із відповідача та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2019 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність, а також законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності, про застосування якої подав заяву відповідач.

Проте, зазначений висновок є помилковим та не відповідає обставинам справи.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № 364ПП/6-В, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 25 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 3% на місяць з кінцевим терміном повернення 11 серпня 2011 року (а.с.72-73).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору надання кредиту проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що відкритий позичальником в рамках обраного пакету послуг. Днем надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника, відкритому у структурному підрозділі банку: відділення № 6 філії ВАТ КБ «Надра» Луцьке РУ.

Меморіальним ордером №121 від 11.08.2008 підтверджено факт перерахування коштів на поточний рахунок відповідача та відповідно отримання ним цих кредитних коштів (а.с.6).

Пунктами 2.3.1 та 2.3.2 визначено мінімально необхідний розмір щомісячного платежу та порядок і строки погашення заборгованості.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3 передбачено підстави та порядок сплати пені і штрафів.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував узяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за даним кредитним договором.

Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01 серпня 2014 року, розмір якої становить 39203,78 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 12078,27 грн., заборгованість по процентах 16945,21 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 4153,81 грн., індекс інфляції за прострочення сплати кредиту 3526,49 грн., штраф за порушення умов кредитного договору 2500 грн. (а.с.7-9).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду України у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки умовами кредитного договору визначена кінцева дата повернення кредиту 11 серпня 2011 року, тобто дата дії кредитного договору, то нарахування та стягнення передбачених кредитним договором процентів після закінчення строку дії договору не допускається.

Із розрахунку позивача вбачається, що станом на дату закінчення кредитного договору відповідачем не погашено тіла кредиту у розмірі 12078,27 грн.. Також на 01.08.2011 банком нараховано 20871,39 грн. процентів за користування кредитом і на цю дату відповідачем сплачено цих процентів у розмірі 16789,55 грн.. Таким чином, станом на 11.08.2011 заборгованими залишилися проценти за користування кредитом у розмірі 4121,84 грн. (20871,39 16789,55).

З урахуванням наведеного борг по тілу кредиту та процентах станом на 11.08.2011 становить 16200,11 грн. (12078,27 + 4121,84), а тому саме цей розмір заборгованості підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Також відповідно до вимог ст.549 ЦК України та умов, передбачених п.4.3 кредитного договору до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 2500 грн.

Разом із тим, вимоги про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 4153,81 грн. та індексу інфляції за прострочення сплати кредиту у розмірі 3526,49 грн. не підлягають до задоволення, оскільки розмір цих коштів банк нараховував невірно, на суми заборгованості, визначені банком самостійно, а не встановлені судом.

Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з пунктом 6.3 кредитного договору сторони, керуючись ст.259 Цивільного кодексу України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років (а.с.73).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

З урахуванням наведеного, позивач не пропустив строк позовної давності при зверненні із даним позовом до суду, оскільки цей строк укладеним у письмовій формі договором був збільшений за домовленістю сторін до 10 років.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позову, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання позову і апеляційної скарги підлягає відшкодуванню відповідачем пропорційно задоволеним вимогам.

Оскільки до задоволення підлягає стягнення заборгованості по кредитному договору у розмірі 18700,11 грн. (12078,27 /тіло кредиту/ + 4121,84 /проценти за користування кредитом/ + 2500 /штраф п.4.3 кредиту/), що становить 47,7% від заявлених вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 467,50 грн. (187,00 /за позов/ + 280,50 /за апеляційну скаргу/).

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (МФО 380764, , рахунок № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 364ПП/6-В від 11 серпня 2008 року у розмірі 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) грн. 11 коп. та 467 (чотириста шістдесят сім) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді