Справа № 489/8030/18
Провадження №2/489/723/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 жовтня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є в спільній власності та визначення порядку користування земельною ділянкою
Позивач звернулася до суду із позовною заявою, якою просила: припинити право спільної часткової власності на 7/10 часток домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом виділу її житлового будинку літ. «А» житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень за №№ 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2, вбиральні літ. «Г»; огорож №№ 1, 10, 7, 9; колонки питної № 11, покриття за №ІІ; Ѕ частки покриття за №І та воріт за № 2; виділити у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 612,39 кв. м. по АДРЕСА_2 ; виділити у користування ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А» житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень за №№ 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2, вбиральні літ. «Г»; огорож №№ 1, 10, 7, 9; колонки питної № 11, покриття за №ІІ; Ѕ частки покриття за №І та воріт за № АДРЕСА_3 . Мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Миколаївської міської ради № 1052 від 26.10.2018 року, житловому будинку літ. «А» житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень за №№ 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2, вбиральні літ. «Г»; огорож №№ 1, 10, 7, 9; колонки питної № 11, покриття за №ІІ; Ѕ частки покриття за №І та воріт за № 2, надано нову адресу: АДРЕСА_4 . Проте, майно, що є у реальному користуванні позивача внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 07.06.2018 року. При зверненні до державного реєстратора про здійснення реєстрації майна за новою адресою, їй було відмовлено, оскільки право спільної часткової власності не припинено, а тому немає можливості зареєструвати нерухоме майно по АДРЕСА_4 .
13 червня 2019 року від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої представник позивача просить: припинити право спільної часткової власності на 7/10 часток домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом виділу її частки житлового будинку літ. А, житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2; вбиральні літ. Г; огорожі № 1, 10, 7, 9; колонки № 11; покриття за №ІІ; 1/2 частки покриття за № І та воріт за № 2; виділити у користування ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А., житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2; вбиральні літ. Г; огорожі № 1, 10, 7, 9; колонки № 11; покриття за №ІІ; 1/2 частки покриття за № І та воріт за № 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Власником 7/10 частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1990 року та рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2008 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2018 року та довідкою комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 10.04.2018 за вих. № 780.
ОСОБА_2 належить 3/10 частки житлового будинку літ. «Б» загальною площею 33,1 кв. м., житловою площею 10,6 кв. м., що складається з приміщень №№ 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6. Господарських будівель: гаражу літ. Е, сараю літ. В.; споруд: ворота № 2, огорожа № 6, колонка питна № 3, Ѕ частки покриття № І.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1052 від 26.10.2018 року, житловому будинку по АДРЕСА_2 (літ. «А», приміщень №№ 1-1 , 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2, загальною площею 40,2 кв. м., літ. Г, №№ 1, 10, 7, 9, 11, ІІ, 1/2 част. №№ І, 2), який належить ОСОБА_1 , надано нову адресу: АДРЕСА_4 (а.с. 20).
На підставі вимірів, виконаних розрахунків, площі земельних ділянок, що виділяються у користування співвласника згідно виконаної геодезичної зйомки ФОП ОСОБА_3 складає: ОСОБА_1 - 612,39 кв. м., зокрема під будівлями - 62,4 кв. м.; під інд землею - 550,0 кв. м. Фактично співвласник буде користуватися земельною ділянкою в домоволодінні ОСОБА_1 - 612,39 кв. м., що на 10,61 кв. м. менша від ідеальної долі - 623,0 кв. м. Лінія розділової границі для даного варіанту проходить: від правої бокової межі вздовж фасадної границі вліво довжиною - 15,31 м.; поворот вверх до задньої торцевої межі довжиною - 40,76 м.; поворот вправо вздовж задньої торцевої межі - 15,31 м.
Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшелася»
На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості».
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Відповідно до вимог ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду.
Вимогами ст.89 ЗК України, встановлено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
З моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.
Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній сумісній власності.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій(сумісній) власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь- яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності.
Згідно до ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 11 Постанови, одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретним приміщенням, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності.
Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, якщо будівля чи споруда перебуває у спільній частковій власності, то і земельна ділянка переходить у спільну часткову власність. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.
Згідно з п. 19 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні сторонам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є в спільній власності та визначення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_1 в натурі житловий будинок літ. «А» житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень за №№ 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2, вбиральні літ. «Г»; огорож №№ 1, 10, 7, 9; колонки питної № 11, покриття за №ІІ; Ѕ частки покриття за №І та воріт за АДРЕСА_3 .
Виділити у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 612,39 кв. м. по АДРЕСА_2 .
Припинити право спільної часткової власності на 7/10 часток домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом виділу її житлового будинку літ. «А» житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 40,2 кв. м., що складається з приміщень за №№ 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 4-1, 4-2, вбиральні літ. «Г»; огорож №№ 1, 10, 7, 9; колонки питної № 11, покриття за №ІІ; Ѕ частки покриття за №І та воріт за № 2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «29» жовтня 2019 року.