КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №359/5363/18

провадження № 22-ц/824/12769/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Богдан І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначив, що задоволення поданої ним заяви про забезпечення позову зупинить негативні наслідки діянь відповідачів, які обмежують його права та інтереси, впливають на поведінку, формують негативні настрої, справляють негативний вплив та дратують садівників, паплюжать гідність, дискримінують, містять примус, вимагання, самоправство, свавілля, агресію, булінг, маніпуляції, обман, погрози і залякування, приховування інформації, ігнорування клопотань, вимог та пропозицій.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Голова ГО СТ "Сокіл" Трушковська І. Г. не скористалась своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із частиною 2 статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 3 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Голови ГО СТ "Сокіл" Трушковської І.Г. про визнання правочинів недійсними.

Також ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: визнання нікчемними та недійсними правочинів по позовній заяві, з підстав, наведених у позовній заяві; заборони голові громадської організації та іншим особам вчиняти певні дії щодо предмета спору, зокрема щодо способу виключення ОСОБА_1 з членів садівничого товариства в період вегетації, в частині самовільного відключення садової ділянки №86 від електроенергії, заборони користування дорогами загального користування, комунальними послугами тощо; вжиття превентивних та запобіжних заходів для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів; компенсації моральної шкоди шляхом вибачення перед ОСОБА_1 за негативні наслідки діянь на зборах громадської організації, а також прощення боргу по членським внескам.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не зазначено, а судом не встановлено обставин, підтверджених належними доказами, які свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову. А у випадку задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд фактично передчасно вирішить питання по суті позовних вимог, зокрема щодо виключення заявника з членів садового товариства, заборони користування землями загального користування та комунальними послугами.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості, і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

На думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову, оскільки вказані у заяві заходи є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується також із висновком суду першої інстанції, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у заявлений ним спосіб утруднить виконання судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба