ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2022/19

Номер провадження 22-ц/816/4875/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року в складі судді Шульги В.О., ухвалене в м. Ромни,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 грудня 2014 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав та надав кредит в розмірі, встановленому договором. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, станом на 24 квітня 2019 року у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 11978,25 грн, з яких: 1746 грн 06 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2351 грн 80 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5401 грн 74 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1432 грн 07 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 546 грн 58 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.12.2014 року в сумі 1746,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею, штрафом позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в зазначеній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а в іншій неоскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах, а також Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згоден з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Вказує, що відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити неустойку в зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань. Також зазначає, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні частини тіла кредиту, оскільки не врахував прострочену суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2351 грн 80 коп. Зокрема, як пояснив позивач в апеляційній скарзі, платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Таким чином, прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. За таких обставин, як вважає позивач, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув у повному розмірі, суд першої інстанції не мав законних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту. Однак, суд першої інстанції стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме: заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка, на думку позивача, підлягає стягненню.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 27).

Як зазначено в заяві-анкеті, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його укладання та згоден з його умовами, а також погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 28-29, 32-60).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 24 квітня 2019 року становить 11978 грн 25 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1746 грн 06 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2351 грн 80 коп.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 5401 грн 74 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 1432 грн 07 коп.; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штрафу (фіксована частина), 546 грн 58 коп. - штрафу (процентна складова) (а.с. 23-26).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову АТ «ПриватБанк» мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому місцевий суд прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не може.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з вимог статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Виходячи з вимог статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 грудня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, як зазначено у вказаній вище постанові суду, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також виходячи з вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту, яка складається із: 1746 грн 06 коп. заборгованості за тілом кредиту та 2351 грн 80 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, а всього на суму 4097 грн 86 коп. (1746,06 грн + 2351,80 грн), для підтвердження чого надав відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 23-26).

У зв`язку із зазначеним, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у вигляді фактично отриманої суми коштів у розмірі 1746 грн 06 коп., так як матеріалами справи доведено, що сума фактично отриманих, але не повернутих відповідачем кредитних коштів становить 4097 грн 86 коп., тому в цій частині доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу колегії суддів.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення заборгованості за тілом кредиту з неповним з`ясуванням обставин справи, тому рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про стягнення даної заборгованості.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами необхідно вирішити в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 34,21 % (4097,86 грн * 100 % / 11978,25 грн), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 657 грн 17 коп. (34,21 % від 1921 грн), а не 1921 грн, як визначив суд першої інстанції. При цьому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача у повному обсязі понесених позивачем судових витрат з посиланням на те, що позов виник з вини відповідача, адже у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу суд відмовив у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, тобто, неправомірність дій відповідача у цій частині позовних вимог відсутня. Отже, розподіл судових витрат необхідно покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також необхідно змінити.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 985 грн 76 коп. (34,21 % від сплачених 2881,50 грн).

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року в даній справі в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати, а в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2014 року у сумі 2351 грн 80 коп., що складається з простроченого тіла кредиту.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 657 грн 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 985 грн 76 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов