ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/8710/19

Провадження № 22-ц/818/4450/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни

на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року у складі судді Золотарьової Л.І.,

у цивільній справі №640/8710/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за розписками,-

встановив:

26.04.2019 року ОСОБА_3 звернувся у суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на його користь заборгованість в розмірі 400200,00грн за розписками від 17.03.2016, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США, а також судові витрати покласти на відповідачів, вказуючи, що 17 березня 2016 року він надав у борг своїм знайомим ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2700,00 та 4800,00 доларів США, про що було складено відповідні розписки. Строк повернення грошових коштів був призначений 30 квітня 2016 року. У випадку недотримання вказаного строку боржник зобов`язався повернути кошти у подвійному розмірі. Протягом всього часу, з дати коли відповідачі повинні були повернути йому грошові кошти вони усіляко намагалися уникнути повернення грошей, відтягували час, вигадуючи щоразу нові та нові причини за яких вони не мали можливості їх повернути, пізніше стали уникати розмови з ним. При цьому, відповідачі займаються бізнесом та мають достатньо майна, аби з ним розрахуватися.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

25 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якій просить накласти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме на : приватний будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування заяви зазначав, що 17 березня 2016 року він надав у борг своїм знайомим ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2700,00 та 4800,00 доларів США, строком до 30 квітня 2016 року, але відповідачі ухиляється від повернення боргу, що змусило його звертатися до суду з позовом.

Однак відповідачі, дізнавшись про позов, почали здійснювати дії по відчуженню усього наявного у них майна. Так, в мережі інтернет на сайті https://www.057.ua він натрапив на вказані об`єкти нерухомості, які терміново виставлені на продаж. Вважає, що це робиться ними задля того, щоб в подальшому унеможливити повернення йому грошових коштів за стягненням яких він звернувся до суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Суд вирішив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Жарова-Тітарьова Л. М. просить ухвалу, вважаючи її незаконною, та постановити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1. Жарова-Тітарьова Л. М. зазначає, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування причин застосування заходів забезпечення позову, що в ній не вказано на обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказує, що наявність самого по собі позову про стягнення боргу не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони розпоряджатись ним законному власнику з огляду на те, що право власності на це приміщення позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини стосовно стягнення боргу за розпискою. Стверджує, що висновок суду першої інстанції про співмірність обсягу позовних вимог вартості будинку, на який накладена заборона, нічим не підтверджений, оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно ринкової вартості вказаного будинку, обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову вочевидь не відповідає предмету позову та є неспівмірним з заявленими позовними вимогами. Позивачем не зазначено доказів вартості майна для визначення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам. Крім того, при накладенні заборони на житловий будинок з господарськими спорудами суддя не перевірила кому належить вказаний будинок. Позивач доказів належності вказаного будинку відповідачам також не надав. Зазначає, що застосувавши відповідний захід забезпечення позову, суд першої інстанції порушив право власності ОСОБА_5 , яка стала власником вказаного будинку 07.12.2018 і яка не має жодного відношення до даної справи.

Відзиви на апеляційну скаргу інші учасники не надали.

Від імені адвоката Жарової -Титарьової Л.М. (апелянта) через канцелярію надійшла заява про витребування із Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області довідки про реєстрацію ОСОБА_4 на території селищної ради та про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю задоволення цієї заяви.

Заява не містить, а ні викладенні обставин про джерело та обставини отримання інформації щодо проживання ОСОБА_4 в с.Мала Данилівка, а ні обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою інформацією та оскарженою нею ухвалою суду від 26 червня 2019 року про забезпечення позову, а ні посилання на причину неявки в судове засідання.

За таких обставин, зважуючи на положення ст.ст.371, 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за відсутністю зазначених вище осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який апеляційну скаргу не визнав і просив відмовити у її задоволенні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а зазначені позивачем обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для їх застосування з урахуванням обставин справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заяву про забезпечення позову суд зобов`язаний розглянути протягом двох днів, тобто вирішити вказане питання суд має у стислий строк.

Відповідно до п. п.1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від обставин справи у конкретному випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову за своїм змістом відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України і суд першої інстанції, розглядаючи її, не допустив порушень встановленого для цього ст. 153 ЦПК України порядку, що підтверджується матеріалами справи і відповідає суті інституту забезпечення позову, як гарантії дотримання прав позивача в разі ухвалення судом рішення на його користь.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконності та необґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки суд, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясував обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вжиті судом заходи забезпечення позову не обмежують права власника майна на володіння та користування ним, а спрямовані лише на унеможливлення його відчуження, що могло б утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, доводи заявника про загрозу створення відповідачами ускладнень у ефективному судовому захисті порушеного права позивача свідчать про наявність передбачених законом підстав для забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що суддя місцевого суду, у провадженні якого перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, отримав заяву позивача від 25.06.2019 року про забезпечення позову, перевіряючи надані заявником доводи та письмові докази про дії відповідачів про створення ускладнень, звернулася із відповідним запитом і отримала 26 червня 2019 року Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в якій міститься інформація про зареєстроване на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4 нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.88).

Оскільки ця інформація про адресу місцезнаходження зареєстрованого майно відповідача ОСОБА_4 співпадає з наданою заявником адресою місцезнаходження приватного будинка в оголошенні на сайті https://www.057.ua про терміновий продаж власником вказаного будинку, суд обґрунтовано, у відповідності до положень ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного будинку відповідача ОСОБА_4

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неспівмірність вартості вказаного будинку позовним вимогам, оскільки апелянтом не надано, а матеріали справи не містять висновку суб`єкта оціночної діяльності або інших належних та допустимих доказів про неспівмірність вжитого судом заходу забезпечення позову заявленим ОСОБА_3 позовним вимогам.

Крім того, зважуючи на доводи апелянта про відсутність існування шлюбних та інших сімейних відносин з іншим відповідачем ОСОБА_4 , вбачається, що апеляційна скарга не містить даних про порушення прав відповідача ОСОБА_1 внаслідок вжитої судом заборони відчуження майна ОСОБА_4 , а тим більше ОСОБА_5 , якій, начебто в дійсності належить вказаний будинок.

Усупереч положень ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України апелянтом не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили, що ухвалою від 26.06.2019 року суд наклав заборону на відчуження майна, яке не належить відповідачу.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання на належність обтяженого ухвалою суду будинку не відповідачу ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 , оскільки апелянтом не надано правовстановлюючого документу, який би це свідчив про відчуження будинку відповідачем ОСОБА_4 іншій особі до виникнення спору в суді та вжиття заходів забезпечення позову чи інших належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Крім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина