ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №577/340/18

Номер провадження 22-ц/816/4763/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Романенко Олег Миколайович, приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Горячева Наталія Вікторівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2019 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене в м. Конотоп,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Романенко Олег Миколайович, приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Горячева Наталія Вікторівна про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , грошових внесків, ювелірних виробів. Він є єдиним близьким родичем померлої, його батько, який загинув в 1986 році, був єдиним сином померлої. 27 липня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт на його ім`я. Після смерті бабусі він вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і дізнався, що 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 зробила новий заповіт на ім`я ОСОБА_2 Вважає, що заповіт на ім`я ОСОБА_2 слід визнати недійсним, оскільки на момент його укладення бабусі виповнилося 88 років і вона страждала низкою тяжких захворювань: хронічним порушенням мозкового кровообігу, артеріальною гіпертензією, церебросклерозом. Будучи літньою жінкою, вона потрапила під вплив ОСОБА_2 , яка ввела її в оману, запевнивши, що він пропав безвісти і тому бабуся склала новий заповіт. При цьому відповідачу було достовірно відомо, що він з дитинства мешкає в Латвії, але на час укладення спірного заповіту був живий і спілкувався з родичами через соціальні мережі, неодноразово відвідував бабусю, планував приїздити влітку 2017 року. До того ж за життя бабуся не потребувала допомоги з боку ОСОБА_2 , догляд за нею здійснювала благодійна організація Конотопський єврейський фонд «Естер», два працівники здійснювали патронажне обслуговування. ОСОБА_3 отримувала пенсію та матеріальну допомогу по програмі «Банківська карта».

Посилаючись на те, що заповіт від 13 грудня 2016 року було складено під впливом обману, позивач просив суд визнати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Романенком О.М., складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , недійсним.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано недійсним заповіт від 13 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Романенком О.М., складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що здійснення заповіту на ім`я ОСОБА_2 було особистим добровільним бажанням ОСОБА_3 , як вдячність за допомогу, яку відповідачка їй надавала. Волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її волі. До смерті ОСОБА_3 відповідачка здійснювала догляд за нею. Надавала їй всю необхідну допомогу. Вказує, що під час розгляду справи не надано жодних доказів про те, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі.

Зазначає, що заповіт ОСОБА_3 від 13 грудня 2016 року складений відповідно до вимог діючого законодавства України і підстави для визнання його недійсним відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Черпакової О.І., представника ОСОБА_1 - адвоката Овчинникової Р.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1994 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4). Вона проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 29 листопада 1976 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З копії заповіту від 27 липня 1994 року вбачається, що ОСОБА_3 заповіла квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с. 2).

13 грудня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Романенком О.М., яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 (а.с. 46).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , визначаючи заповіт від 13 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Романенком О.М., складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від 13 грудня 2016 року був складений під впливом обману.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, при вчиненні правочину волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З сукупного аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що правовою підставою для визнання недійсним заповіту може бути вчинення цього правочину особою, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, проти справжньої волі заповідача внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку іншої особи, під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для заповідача умовах, а також коли волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що заповіт від 13 грудня 2016 року був складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 під впливом обману, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 20 постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторонни в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Враховуючи, що заповіт є одностороннім правочином, то для визнання його недійсним не може застосовуватися положення ст. 230 ЦК України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, дотримуючись засад змагальності в цивільному судочинстві.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що заповіт складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 складений під впливом обману, матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обґрунтованими, рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2019 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1057 грн 20 коп. у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Романенко Олег Миколайович, приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Горячева Наталія Вікторівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1057 грн 20 коп. у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов