ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8901/19 Справа № 205/6751/19 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаної ухвали та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, а тому подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Зі змісту позовної заяви убачається, що 11.10.1963 року згідно ордера № 43 ОСОБА_4 та його родині у складі дружини ОСОБА_5 , сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_6 була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Згідно розпорядження Виконкому Дніпропетровської міської ради № 477-р від 25.05.2004 року номер будинку був змінений з «31» на «10». 22.07.1978 року ОСОБА_4 (син основного квартиронаймача) уклав шлюб з ОСОБА_7 . 17.07.1980 року основний квартиронаймач ( ОСОБА_4 ) разом з дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_6 були виписані на інше місце проживання, а в квартирі залишилися прописані ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_9 . Як зауважив позивач, 31.12.1981 року ОСОБА_4 (основний наймач) помер, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (син основного наймача), у зв`язку з чим, за твердженням позивача, у відповідній квартирі залишилась прописана лише невістка квартиронаймача ОСОБА_10 . 12.12.1987 року позивач одружився з ОСОБА_9 та 29.03.1988 року ОСОБА_3 був зареєстрований у даній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та ОСОБА_11 народився син ОСОБА_12 . 06.04.1994 року ОСОБА_13 та ОСОБА_11 розірвали шлюб, однак, за твердженням позивача, останній до 2005 року спільно мешкав разом із колишньою дружиною і сином у відповідній квартирі, але 14.11.2005 року ОСОБА_11 разом із сином знялись з реєстрації у зв`язку з переїздом на інше місце мешкання. Позивач зауважує, що має намір приватизувати вищезазначену квартиру, у зв`язку з чим звернувся до відповідача з метою внесення змін у договір найму житлового приміщення, а саме змінити особу наймача з ОСОБА_11 на ОСОБА_14 , однак рішенням Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради у вигляді протоколу засідання громадської комісії з житлових питань № 7 від 03.07.2018 року, позивачу відмовлено у наданні дозволу на зміну умов договору найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат, житловою площею 26,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.

Отже, предметом спірних правовідносин є захист майнових прав ОСОБА_14 у сфері житлових відносин. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 4 статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України).

На підставі частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Таким чином, у разі якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.02.2019 року у справі № 826/15089/17.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 звертався до суду з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства, однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року йому було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з підстав того, що заявлений спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позов подано з метою захисту прав ОСОБА_14 у сфері житлових відносин.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про те, що спір у справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також, судова колегія наголошує, що відмова скаржнику у відкритті провадження у справі є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Європейської Конвенції Про захист прав та основоположних свобод людини.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко