Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

присяжних: Карталіш Г.П., Мартинюк Л.Л.,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

за участю прокурора - Коваленка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 3 цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4», в особі лікаря-психіатра ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , особа, відносно якої вирішується питання: ОСОБА_4 , про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

Комунальнене комерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» в особі лікаря - психіатра ОСОБА_1 звернулося до суду з даною заявою 24.10.2019 року, мотивуючи тим, що гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , була направлена на госпіталізацію лікарем-психіатром станції екстренної медичної допомоги м. Білої Церкви ОСОБА_7 22.10.2019 року о 13 год. 05 хв. в КНП БМР «БМЛ № 4», де була оглянута лікарем-психіатром психіатричної поліклініки КНП БМР «БМЛ № 4» Бучмою С.В., яка після особистого огляду ОСОБА_4 зробила висновок про необхідність її госпіталізації у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром ОСОБА_8 та 22.10.2019 року о 13:05 год. ОСОБА_4 була госпіталізована до психіатричного відділення КНП БМР «БМЛ № 4» з діагнозом: біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами, де була оглянута лікарем психіатром ОСОБА_1 Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку гр. ОСОБА_4 , які надійшли від її чоловіка ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 . На підставі цих відомостей гр. ОСОБА_4 була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП БМР «БМЛ №4» від 23.10.2019 року у складі: голови комісії - т.в.о. головного лікаря ОСОБА_9 , членів комісії: лікаря-психіатра - ОСОБА_1 , лікаря-психіатра - ОСОБА_10 . Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування гр-ки ОСОБА_4 можливе тільки в умовах стаціонару. ОСОБА_4 згоди на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги не дала, тому, заявник просить винести рішення про госпіталізацію громадянки ОСОБА_4 до закладу з наданням психіатричної допомоги (психіатричне відділення КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4»).

В судовому засіданні лікар-психіатр - Каргашилова Ольга Олександрівна заяву підтримала в повному обсязі та зазначила, що ОСОБА_4 потребує стаціонарного лікування, з 2011 року вона хворіє на психічний розлад, 22.10.2019 року була доставлена СШД де лікар встановив, що вона потребує стаціонарного лікування. При її огляді нею було встановлено загострення психотичної симптоматики, збуджена, роздратована, розмовляє сама з собою, чує голоси, які спонукають до дій. Навесні вона була у відділенні в маніакальному стані на стаціонарному лікуванні 1 місяць, конфліктувала словесно з оточуючими у відділенні, відмовлялася від таблетованих ліків. Тому, якби вона їх приймала в домашніх умовах, то до них не потрапила. ОСОБА_4 говорила, що ліки їй не підходять, вона спить і їх багато, сама собі відмінила прийом препаратів, інших зменшила дозу. На сьогодні є галюцинації, говорить сама із собою.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву лікаря-психіатра підтримав та просив задовольнити, адже це відповідає інтересам його дружини. Суду пояснив, що неодноразово звертався із дружиною за медичною допомогою, 4 роки лікував її у закладі в смт. Глеваха, на вона погоджувалась сама, потім приймала ліки вдома, однак пізніше сама зменшила собі дозу, ночами не спить, ліки, які призначили, підмінила водою протягом 1 місяця, а коли її просили пити ліки, то вона їх викидала, ховала, п`є ліки коли сама забажає. Сильні зміни почались навесні 2019 року, загострення, а хворіє з 2013 року. У них є спільна дитина 11 років проживають разом. 22.10.2019 року він просив дружину випити ліки, але вона почала погрожувати, що покінчить із собою, неспала через це 3 ночі, казала що він їй щось підмішає. Він працює приватним підприємцем, займається вантажними перевезеннями з 09:00 до 18:00, а дружина сама із дитиною. Зараз загострення саме тяжке з усіх, зранку вона йде з хати, приходить о 10 год., потім йде о 13 год. і ввечері повертається, каже що ходить в церкву. Навесні, коли викликали швидку, щоб їхати в смт. Глеваха, намагалася вистрибнути з машини, а останній раз, під час загострення, вона не випила ліки і схватила ніж. Вона вважає, що їй достатньо ліків, які вона приймає, коли вона сама встановлює собі дози, то робить собі гірше. Він з цим живе вже 5 років, це дуже важко, не жаліє ні засобів ні сил на її лікування. З лютого місяця 2019 року спостерігає неадекватність дружини, хвороба прогресує.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву лікаря-психіатра підтримала в повному обсязі та пояснила, що 5 років лікували дочку в різних закладах, але вона ліки в обсязі призначеному лікарями не пила, виливала, ховала, в лікарні до неї кинулась битися, по декілька діб не спить, палить цигарки по 2 пачки вдень, п`є багато пива, сміється істерично, сама з собою розмовляє, не працює, дитиною та домашнім господарством не займається, а чоловік до неї добре відноситься, витрачає багато часу та засобів для її лікування.

Особа, стосовно якої вирішується питання, ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що не потребує стаціонарного лікування, заперечує проти задоволення заяви та пояснила, зараз вона в нормальному стані, так вона має афективний розлад з 2014 року і неодноразово лікувалася, ліки приймає, доглядає за дитиною, будинком, а чоловік агресивний, може підняти руку на неї, подавляє її, вона його не кохає, він знущається з неї, погрожує їй. Чоловік сімейний, старається все в сім`ю, з друзями він добрий, а з нею інший, дитину вона любить. Вона заперечує проти лікування в стаціонарі, оскільки давали їй ліки, а вона заснула, на суд збудили. Матір з нею не проживає, до неї не приходить. Суїцідальні думки були 3 роки тому після прийому ліків, тому вона їх перестала пити. Хочуть її примусово лікувати в тому об`ємі, які призначає лікар. Сестра і мати дуже слухають чоловіка, бо вони його бояться. Вона хоче на роботу, але боїться, що не впорається, але коли розлучиться з чоловіком піде на роботу. В певних станах у неї може бути стан ейфорії, вона стає весела, щось не розуміє, втрачається критика до дій, вона просто хоче десь піти в інше місце, їй стає скучно з чоловіком. Алкоголь вживає: пиво, шампанське. Вона наразі в нормальному стані, тому відмовляється від лікування.

Прокурор Коваленко В.А. в судовому засіданні заяву підтримав та враховуючи всі пояснення вважає за доцільне заяву задовольнити.

Заслухавши учасників справи, думку прокурора, покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин.

Так, з висновку психіатричного обстеження вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поступила в психіатричне відділення КНП БМР «БМЛ № 4» о 13-05 год. 22.10.2019 року, за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку комісії від 23.10.2019 року, у складі: голови комісії: т.в.о. головного лікаря-психіатра вищої категорії ОСОБА_9, членів комісії: зав. психіатричним відділенням лікаря-психіатра вищої категорії ОСОБА_10 , лікаря-психіатра вищої категорії ОСОБА_1 ., встановлено, що хвора страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами, поводить себе агресивно до рідних, байдуже до доньки, виказує суїцидальні думки. Потребує госпіталізації без її згоди до закладу з надання психіатричної допомоги для стаціонарного лікування, що також підтвердили в судовому засіданні лікар-психіатр, заінтересовані особи.

Згідно висновку, громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступила в психіатричне відділення КНП БМР «Білоцерківської міської лікарні № 4» 22.10.2019 року о 13-05 год. по направленню лікаря-психіатра ОСОБА_8 , доставлена бригадою ЕМД, в зв`язку з неправильною поведінкою вдома: стала діяльна, уходить з дому, ходить по монастирям, постійно неадекватно посміхається, спостерігається підвищення настрою, не готує, перестала спати, дитиною не займається, погрожувала пригнути з мосту, або пригнути з 9 поверху з дитиною. Анамнез хвороби: вперше психічні розлади спостерігались в 2011 році. Зі слів матері в той час захворювання протікало у вигляді збудження, порушення сну, пацієнтка виказувала безглузді думки, хвора вважала , що має платонічні стосунки з директором підприємства, нібито він впливав на її думки, вимагав покинути родину, в цей час зняла квартиру з дитиною жила окремо (чоловік оплачував квартиру та допомагав пацієнтці). Хвора зверталась до психіатра приватно, нетривалий час отримувала заспокійливі засоби. На фоні лікування стан покращився, розлади редиціювались. З середини червня 2014 року психотичний стан відновився, стала збуджена, постійно неадекватно посміхається, сама до себе розмовляла, вважала, що закохалась в чоловіка з яким має зв`язок через думки, нібито він впливає наїї життя, викликає еротичні ведіння, керує вчинками, (на передодні госпіталізації викликала таксі і з дитиною виїхала з дому, зняла номер в готелі біля м.Рокитне, вела себе неадекватно, замовляла коштовні напої, зняла номер люкс,«строїла персонал готелю», була госпіталізована в КНП БМР « БМЛ №4», де знаходилась з 04.07 по 08.07.19 року, переведена в КЗ КОР ОПНМО. Остання госпіталізація в КЗ КОР ОПНМО з 28.07 по 23.08.17 року, в КНП БМР «БМЛ №4» з 05.05 по 04.06.19 року. Після виписки отримувала арилентал 10 мг, рисперон 2мг., кветиронретард 400 мг., вальпроком 500мг( 2т.х2р/д). Стан пацієнтки змінився на протязі місяця, погрожувала пригнути з мосту, або пригнути з 9 поверху з дитиною, з приводу чого рідні викликали ЕМД. На прийом доставлена бригадою ЕМД. Психічний стан: свідомість не порушена, орієнтована в місці, часі, у власній особистості. Настрій підвищений до агресії. Під час бесіди імпульсивна, неадекватно посміхається. Демонстративна, відчуття дистанції відсутнє. Періодично відвертається, розмовляє сама до себе. Неутримується на місці. Мислення в прискореному темпі. Звинувачує рідних в упередженому ставленні до неї. Активно маячних ідей не виказує. Неправильну поведінку вдома заперечує. Критика до свого стану відсутня. Враховуючи анамнестичні дані, дані психічного стану, вставлено діагноз: біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами.

Із заяви ОСОБА_3 від 22.10.2019 року (а.с. 5), вбачається, що матір особи, відносно якої вирішується питання ОСОБА_4 , просить надати її дочці примусове лікування та госпіталізувати недієздатну дочку, оскільки вона знаходиться на лікуванні з 2014 року та хотіла вчинити самогубство, що також підтверджується її поясненнями в судовому засіданні.

Із заяви ОСОБА_2 від 22.10.2019 року (а.с. 4), вбачається, що чоловік особи, відносно якої вирішується питання ОСОБА_4 , просить надати згоду на госпіталізацію в психіатричний заклад на примусове лікування, що також підтверджується його поясненнями в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала покази про те, що вона знає ОСОБА_4 11 років, вона тоді жила у мами. Відомо, що вона лікувалась в психіатричному закладах, психічні розлади почалися в період їхнього спілкування. Вона була присутня при першому приступі, але вона не розуміла, що відбувається, аж поки її сестра не сказала, що її забрали в лікарню, тоді їй було 27 років. Порушення стану проявлялося у вигляді сміху без причини, нав`язуваної розмови, вона думала, що вміє літати, речі сприймає як казку, вважає, що вона живе в казковому світі, сама не розуміючи могла кудись поїхати, зникнути. Вона бачила її при усіх приступах. 2 роки було після лікування в Глевасі (1 місяць), вона пила підтримуючі ліки, але потім почала відмовлятись від ліків, якщо не п`є їх 2-3 місяці стан її погіршується. Вона відмовлялась лікуватися, йшла з дому і мати не могла її знайти. В цьому році, навесні, вона добровільно лікувалася в Білій Церкві, приблизно 3 тижні. 17.10.2019 року вона спілкувалася по телефону з ОСОБА_4 і розмова була неадекватною. Вона може нести загрозу собі, казала, що щось собі зробить. Спочатку йде ейфорія, думає, що все може, кудись летить, а потім стан як депресія, фізичний біль в тілі, якісь люди їй кажуть неправильні речі, гноблять її, каже, що вони стоять над нею, коли запитую в неї «хто вони», вона говорить «люди». З весни 2019 року спілкуємось не часто, в місті була не часто, один раз у ОСОБА_4 , а так переписувалися та зідзвонювались. До весни 2019 року телефонували щодня, один раз в тиждень приходила в гості. В нормальному стані до чоловіка проявляє ніжність, могла казати, що посварилася з чоловіком, але ніколи не казала, що її ображають. В неадекватному стані на чоловіка говорить погане. Останній раз, вона бачила її через 6 місяців після її дня народження, ОСОБА_4 була тоді більш-менш нормальною, реакція на деякі речі була емоційною, істеричний сміх. Їй важко морально з нею спілкуватися, оскільки вона була для ОСОБА_4 і подруга і психотерапевт, втомилася, тому стала рідко з нею зустрічатися та розмовляти.

З медичної карти амбулаторного хворого №414, оглянутої в судовому засіданні (а.с. 39), судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» з 04.07.2014 року, неодноразово проходила лікування в Комунальному закладі Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» та КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4».

Також, як вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного хворого №414, хвора поступила в псих.відділ. ПН ТМО 04.07.2014 року по направленню психіатричної поліклініки,у зв`язку з неправильною поведінкою дома. На прийом доставлена ЕМД в супроводі рідних. Зі слів матері та сестри стан пацієнтки змінився на протязі тижня. Хвора збуджена, постійно неадекватно

посміхається, сама до себе розмовляє, вважає,що закохалась в чоловіка з яким має зв`язок через

думки, нібито він впливає на її життя, викликає еротичні видіння, керує вчинками. На передодні

госпіталізації викликала таксі і з дитиною5 років виїхала з дому, зняла номер в готелі біля

м. Рокитне. Там також вела себе неадекватно. При собі грошей не мала. Замовляла коштовні напої, зняла номер люкс «строїла персонал готелю».Анамнез хвороби: вперше психічні розлади спостерігались 3 роки тому. Зі слів матері в той час захворювання протікало у вигляді збудження , порушення сну, пацієнтка виказувала безглуздідумки. Хвора вважала, що має платонічні стосунки з директором підприємства, нібито він впливає на її думки, вимагав покинути родину. В цей час, зняла квартиру, з дитиною жила окремо, Чоловік оплачував квартиру та допомагав пацієнтці. Хвора зверталась до психіатра приватно, нетривалий час отримувала заспокійливі засоби. На фоні лікування стан покращився, розлади редиціювались. З середини червня 2014 року психотичний стан відновився. Психічний стан: свідомість не порушена, орієнтована в місці, часі, у власній особистості. Настрій мінливий. Не утримується на місці. Під час бесіди імпульсивна, неадекватно посміхається. Свої переживання не розкриває. До госпіталізації байдужа. На оточуючі події дивиться як на виставу. Та, враховуючи анамнестичні дані, дані психічного стану, вставлено

діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

Також, зазначено, що у відділенні її поведінка є неадекватна, настрій мінливий, імпульсивна, дратівлива, кидається битися до персоналу та хворих, виказує відрив у часі, маячні ідеї відношення, діяння, переоцінки особистості. Критика до свого стану відсутня.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є хресною мамою доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , Людмилу знає 17 років. Вона особисто провідувала її навесні 2019 року у Білоцерківській лікарні, 3-4 роки тому в лікарні смт. Глеваха. 2014 року коли вона була у неї в лікарні, ОСОБА_4 перебувала в пригніченому стані та відмічалася пустота в очах. На етапах загострення її хвороби, вона не була присутня. Хвора говорила, що хоче розлучитися з чоловіком, бо він, то не розуміє її, то не дає грошей. Зазначила, що Люда потребує лікування, оскільки як вона приймає дані ліки невідомо. За цей рік бачилися з нею 1 раз навесні в лікарні. Для стабілізації нормального стану їй необхідне лікування. При спілкуванні ОСОБА_16 жалілась, що в неї все погано. Останні 2 роки спілкувалися менше, адже вона зазначала, що її не розуміють, так як їй би хотілося. Півтора роки тому, на її день народження була у них дома, навесні коли розмовляли, то вона плакала періодично, погоджувалась, що треба лікуватися. Також, вона чула, що вона стає агресивною, погрожує, обзивається, в такому стані має загрозу щось собі вчинити та в неї були суїцідальні думки.

Також, до суду подані повідомлення свідків ( а.с. 32,33), з яких вбачається, що свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні 28.10.2019 року не може буде присутня, у зв`язку з поважними сімейними обставинами, та свідок ОСОБА_16 повідомила, що в судовому зсіданні 28.10.2019 року не може прийняти участь, у зв`язку з тим, що в цей час буде перебувати не в місті та на її суб`єктний погляд ОСОБА_4 не потребує примусової госпіталізації.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу.

Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, абонеспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації.

До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів).

Керівник закладу з надання психіатричної допомоги зобов`язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку членів її сім`ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім`ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи.

Згідно ст. 13 даного Закону, особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів надання психіатричної допомоги, з метою покращення стану хворої, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного відділення лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки вона страждає на психічний розлад, вчиняє реальні наміри та дії, що являють собою безпосередньо небезпеку для рідних та внаслідок ненадання їй психіатричної допомоги завдасть значної шкоди своєму здоров`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись Законом України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 339- 342,354, 355 ЦПК України, рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» ( місце знаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. В.Стуса, 41), в особі лікаря-психіатра ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), особа, відносно якої вирішується питання: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку задовольнити.

Надати дозвіл на примусову госпіталізацію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» для стаціонарного лікування.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.10.2019 року.

Суддя О. В. Бондаренко
ПрисяжніГ.П. Карталіш Л.Л.Мартинюк