Єдиний унікальний номер 235/3777/16-ц Номер провадження 22-ц/804/2273/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

представника позивача адвоката Галдецького Я.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Кобець Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 235/3777/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Все-український Банк Розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року (суддя першої інстанції Філь О.Є.), -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - ПАТ «ВБР»), від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IKІFG.9385.002, відповідно до умов якого ПАТ «ВБР» зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді строкового кредиту в розмірі 780300 грн. стро-ком до 09 жовтня 2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річ-них, зі сплатою комісії за оцінку фінансового стану позивальника в розмірі 0,00 грн. (нуль %) від суми кредиту, але не менше 750,00 грн. у день укладання кредитного договору, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,1 % від суми кредиту щомісяця в період сплати.

Відповідач, згідно п. 4.2 кредитного договору, зобов`язався здійснювати своєчасне повер-нення кредиту, сплачувати нараховані проценти та виконувати зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 2.4 Кредитного договору встановлено період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дня підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Повернення кредиту здійснюється шляхом внесення платежу на транзитний рахунок НОМЕР_1 , зазначений у пункті 1.8 Кредитного договору, згідно з Графіком погашення, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.4. Кредитного договору).

Банк виконав свої зобов`язання відповідно до умов Кредитного договору у повному обсязі, про що свідчить меморіальний ордер № 62059 від 11 жовтня 2012 року. Але, відповідач свої зо-бов`язання, передбачені Кредитним договором, не виконує, не здійснює погашення кредиту, не сплатив відсотки і комісію у розмірах та у строки, передбачені договором, сума боргу щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій.

Відповідачеві була надіслана вимога вих. № 5530 від 20 серпня 2015 року про погашення за-боргованості за кредитним договором. Проте, вимогу не задоволено, відповідач і надалі ухиляєть-ся від виконання зобов`язань за кредитним договором.

02 грудня 2016 року ПАТ «ВБР» звернулося до суду із заявою про зміну підстав позову, яка мотивована наступним.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укла-дено:

- договір застави цінних паперів № ZXN029500.9385.003 від 10 грудня 2012 року,

- договір застави майнових прав від 10 жовтня 2012 року за договором купівлі-продажу цін-них паперів від 08 жовтня 2012 року,

- договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення права власності на цінні папери від 10 жовтня 2012 року.

Відповідно до пункту 12.5 договору застави цінних паперів заставодавець зобов`язався про-тягом 5 робочих днів з дня отримання правовстановлюючих документів на об`єкт інвестування укласти із заставодержателем договір іпотеки на умовах, запропонованих Банком, відповідно до умов якого надати в іпотеку заставодержателю об`єкт інвестування в забезпечення виконання за-ставодавцем зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до пункту 3.1.11 кредитного договору № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 ро-ку у разі відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, банк має право змінити умови договору - вимагати дострокового повернення кредиту, сплати комісії й процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором.

Згідно з пунктом 3.1.9 кредитного договору банк має право достроково стягнути кредит, проценти і комісії в порядку, передбаченому пунктами 2.8, 3.1.5, 3.1.6 при настанні умов, передба-чених пунктом 3.1.11.

Відповідачу були надіслані вимоги від 20 серпня 2015 року та від 02 листопада 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та договором застави. У вимозі від 02 листопада 2015 року зазначений перелік порушень позичальником строків чергових платежів із зазначенням кількості днів прострочення.

Станом на 28 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року становить 750 213 грн. 51 коп., у тому числі: 738 487 грн. 25 коп. - по-точна заборгованість за кредитом, 9 973 грн. 35 коп. - поточна заборгованість по процентам, 1 752 грн. 91 коп. - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором.

У зв`язку із вищенаведеним ПАТ «ВБР» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВБР» просило суд стягнути з відповідача на його ко-ристь, заборгованість у загальному розмірі 750 213 грн. 51 коп. за кредитним договором від 10 жо-втня 2012 року та судові витрати.

13 березня 2017 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ПАТ «ВБР» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року у розмірі 748 460 грн. 60 коп., яка складається з пото-чної заборгованості за кредитом у сумі 738 487 грн. 25 коп., поточної заборгованості по процентам у сумі 9 973 грн. 35 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ВБР», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача про стягнення поточної заборгованості за тілом кредиту та процентів, оскільки свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, відповідач не виконував належним чином, не здійснював погашення кредиту згідно графіку погашення у розмірах і строках, передбачених умовами договору. Також умовами кредитного договору передбачено про дострокове стягнення кредиту, процентів та комісій. Разом з тим суд дійшов висновку, що пеня і штраф не підлягають стягненню відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Не погодившись із судовим рішенням, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Дорофієнко В.В., в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції, про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором не відповідає фактичним об-ставинам справи, доводи позивача в цій частині не перевірені, оскільки відповідно до розрахунку за кредитним договором відповідачем щомісячно сплачуються грошові кошти і за період з 09 лис-топада 2012 року по 13 жовтня 2016 року ним сплачено 754 940 грн. 18 коп.

Крім того, зазначає, що висновок суду про наявність підстав для задоволення вимог позива-ча про дострокове повернення кредиту не відповідає вимогам діючого законодавства. Поза ува-гою суду залишився той факт, що позовні вимоги ґрунтуються на припиненому зобов`язанні за Договором застави цінних паперів, який передбачав відповідальність за його порушення виключно у вигляді переходу права власності на цінні папери від відповідача до позивача.

Кредитний договір не передбачав зобов`язання відповідача укласти будь-який інший договір в забезпечення виконання зобов`язань за ним, в тому числі договір іпотеки об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу обов`язок укласти з Банком Договір застави майнових прав цінних паперів був виконаний відповідачем у повному обсязі.

Також, на думку відповідача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що укладаючи з ві-дповідачем договір застави цінних паперів, позивач сам передбачив умови щодо права позивача на розблокування заставлених цінних паперів та отримання правовстановлюючих документів, а також одночасно з цим встановив відповідальність відповідача за порушення умов договору застави цінних паперів виключно у вигляді набрання чинності договору про задоволення вимог заставодержателя та переходу права власності на цінні папери від відповідача до позивача, інших наслідків договір застави майнових прав на цінні папери не передбачав. Відповідно до пункту 4.2.11 кредитного договору, лише у разі невиконання зобов`язань за цим договором апелянт як позичальник зобов`язується надати банку будь-яке майно позичальника або третіх осіб за узгодженням з банком для погашення заборгованості, що оформлюється відповідними договорами іпотеки або застави. Отже, висновок суду про порушення відповідачем умов договору застави цінних паперів та право позивача вимагати на цій підставі дострокового повернення кредиту є неправильним та не ґрунтується на матеріалах справи.

Заявник звертає увагу на те, що при уточненні зміни підстав позову у представника позива-ча були відсутні повноваження. Крім того, розподіл судом першої інстанції судових витрат суперечить ст.88 ЦПК України та привів до подвійного стягнення суми судового збору з відповідача.

22 червня 2017 року рішенням Апеляційного суду Донецької області за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» відмовлено.

10 липня 2019 року постановою Верховного Суду задоволена частково касаційна скарга ПАТ «ВБР», рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквіда-цію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмут, Донецьку і Маріуполі, юрисди-кція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду.

03 жовтня 2018 року у газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення го-лови Донецького апеляційного суду про початок роботи Донецького апеляційного суду, згідно якого рішенням зборів суддів Донецького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року № 4 днем початку роботи Донецького апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Отже, у зв`язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області справа 235/3777/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підсудна Донецькому апеляційному суду, який створено в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого апеляційного суду Донецької області.

До Донецького апеляційного суду справа надійшла 01 серпня 2019 року.

06 серпня 2019 року ухвалою Донецького апеляційного суду справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 21 серпня 2019 року.

Відповідно до пункту 9 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15 грудня 2017 року), справи у судах апеля-ційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, роз-глядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача Самарського В.В. та його представника адвока-та Кобець Т.М. , які наполягали на доводах апеляційної скарги, представника позивача адвоката Галдецького Я.А., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2016 року ПАТ «ВБР», уточнивши позовні ви-моги, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредит-ним договором (а.с.1-2, 228 т. 1).

10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, пре-дметом якого є надання банком позичальнику у тимчасове, платне користування на умовах забез-печеності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових ко-штів у сумі 780 300 грн. для купівлі цінних паперів звичайних іменних цільових - облігацій у кіль-кості 9 000 штук, емітованих ТОВ «Омокс» з номінальною вартістю кожної облігації 42,00 грн. з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно договору купівлі продажу цінних паперів № БВ-1015/2012 від 08 жовтня 2012 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «Консент Капітал менеджмент» та договору про резервування /бронювання квадратних метрів № 24/4/9/159/Б від 28 серпня 2012 року, що укладений між позичальником та ТОВ «ОМОКС», на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Позичальник доручає банку без додаткового узго-дження, перерахувати кредитні кошти з кредитного рахунку у сумі 780 300 грн. на поточний рахунок ТОВ «Консент Капітал менеджмент». Кредитний договір укладений строком до 09 жовтня 2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних, зі сплатою комісії за оцінку фінансового стану позичальника у розмірі 0,00 гривень (нуль 0%) від суми кредиту, але не менш 750 грн. у день укладання кредитного договору, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,1 % від суми кредиту щомісяця в період сплати (а.с. 8-10 т. 1).

У пункті 4.2 кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне повер-нення кредиту, сплачувати нараховані проценти та виконувати зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено період сплати кредиту, комісії, процентів з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Позивач ПАТ «ВБР», звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначав, що останній свої зобов`язання, передбачені Кредитним договором, не виконує, не здійснює погашення креди-ту, не сплатив відсотки і комісію у розмірах та у строки, передбачені договором, сума боргу щомі-сячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, тому, станом на 28 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2012 року складає 750 213 грн. 51 коп., у тому числі: 738 487 грн. 25 коп. - поточна заборгованість по кредиту, 9 973 грн. 35 коп. - поточна заборгованість за процентами, 1 752 грн. 91 коп. - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором (а.с.1-2 т.1).

Відповідачу була надіслана вимога вих. № 5530 від 20 серпня 2015 року про погашення забо-ргованості за кредитним договором. Проте, вимогу не задоволено, відповідач і надалі ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.

В подальшому, відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), позивач подав заяву про зміну підстави позову та зазначив, що умовами кредитного договору передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення суми кредиту внаслі-док порушення відповідачем умов кредитного договору та послався на порушення відповідачем пункту 12.5 договору застави цінних паперів щодо укладення договору іпотеки предмета інвесту-вання (а.с.228 т.1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповід-но до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або зако-ном.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фі-нансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, як-що інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на змінені підстави позову та зазначені норми права апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав передбачених умовами кредитного до-говору про дострокове стягнення кредиту, процентів та комісій, оскільки у пункті 3.1.9 кредит-ного договору чітко передбачено, що Банк має право достроково стягнути кредит, проценти і комісію у порядку, передбаченому пунктами 2.8, 3.1.5, 3.1.6 при настанні умов, визначених пунк-том 3.1.11.

Відповідно пункту 12.5 договору застави цінних паперів заставодавець (відповідач) взяв на себе зобов`язання протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання правовстановлюючих докуме-нтів на об`єкт інвестування укласти із заставодержателем договір іпотеки на умовах, запропонова-них Банком (а.с. 91 т. 1).

При цьому у пункті 3.1.11 кредитного договору № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року передбачено, що у разі відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із до-говорів, договору іпотеки, поруки, договору страхування, Банк має право змінити умови договору, вимагати дострокове повернення кредиту, сплати комісій й процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором.

24 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 215 т.1), договір іпотеки на вказане майно з позивачем не уклав.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наведені фактичні обставини та норми права були правомірно враховані судом першої ін-станції при вирішенні питання щодо дострокового повернення кредиту.

Разом з тим не можна погодитися з судовим рішенням щодо розміром визначеної до стяг-нення суми заборгованості.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашен-ня кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення процентів після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

В свою чергу, 15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової па-лати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц, провадження № 61-11145св18 (ЄДРСРУ № 75970017) в черговий раз підтвердив позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2015 року за вих. № 5530 на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове повернення суми заборгованості по кредитному договору від 10 жовтня 2012 року № IKІFG.9385.002, у розмірі 753 529 грн. 36 коп. Цю вимогу згідно рекомендованого повідомлення відповідач отримав 01 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 104 - 107).

У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого позивачем на 28 квітня 2016 року (т. 1 а.с. 5 -7), на момент звернення позивача з вимогою до ОСОБА_1 про дострокове повер-нення суми кредиту, а саме на 01 вересня 2015 року, заборгованість відповідача перед ПАТ «ВБР» становила по тілу кредиту у розмірі 745 595 грн. 23 коп., а заборгованість по відсоткам за користу-вання кредитом у розмірі 11 560 грн. 02 коп., загалом - 757 155 грн. 25 коп.

Таким чином, керуючись правовою позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, після пред`явлення вимоги позивача про до-строкове повернення кредитних коштів, розмір заборгованості по кредитному договору від 10 жо-втня 2012 року № IKІFG.9385.002 склав 757 155 грн. 25 коп.

Згідно довідки ПАТ «ВБР» про рух коштів по рахунку, відповідачем по справі щомісяця продовжували вноситися регулярні платежі, сума яких з 01 вересня 2015 року станом на 25 верес-ня 2019 року склала 662 108 грн. 05 коп. (т. 3 а.с.47,48).

З цієї суми має бути відрахована сума судового збору у розмірі 11 253 грн. 20 коп., що була сплачена ПАТ «ВБР» при зверненні з позовом до суду (т. 1 а.с. 72 зворот) у відповідності до пун-кту 2.8 кредитного договору, з огляду на що сума виплаченого кредиту за вказаний період склала - 650 854 грн. 85 коп. (662 108,05 - 11 253,20).

З урахуванням суми, внесеної ОСОБА_1 на виконання кредитного договору, залишок заборгованості становить 106 300 грн. 40 коп. (757 155,25 - 650 854, 85) .

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для за-доволення вимог позивача про дострокове повернення кредиту, оскільки позовні вимоги ґрунту-ються на припиненому зобов`язанні за договором застави цінних паперів, який передбачав відпо-відальність за його порушення виключно у вигляді переходу права власності на цінні папери від відповідача до позивача, є безпідставним.

Також не узгоджується з умовами кредитного договору, а саме з пунктом 3.1.11 твердження відповідача в апеляційній скарзі, що кредитний договір не передбачав зобов`язання відповідача укласти будь-який інший договір в забезпечення виконання зобов`язань за ним, в тому числі дого-вір іпотеки об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вико-нання відповідачем обов`язку укласти з банком договір застави майнових прав цінних паперів дійсно підтверджено матеріалами справи, однак правильність висновків суду щодо наявності підс-тав для задоволення вимог позивача про дострокове повернення кредиту не спростовує.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність повноважень представника позивача за довіреністю Кравченко В.М. апеляційний суд вважає доцільним зазначити наступне.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому од-на сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридич-ної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частинами 2, 3 ст. 244 ЦК встановлено, що представництво за довіреністю може ґрунтувати-ся на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією осо-бою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваже-ною на це її установчими документами (ст. 246 ЦК).

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (на-далі Закон) тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої ди-рекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якос-ті, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не ниж-че кваліфікаційного рівня «спеціаліст») та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду (ч. 1 ст. 47 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України № 914 від 21 грудня 2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВБР" при-йнято рішення: відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "ВБР» (а.с.20 т. 1).

Згідно з Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 234 від 22 грудня 2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "ВБР" та призначено уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Міхно С.С. строком на два роки з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року (а.с.21 т. 2).

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 441 від 22 грудня 2015 року на підс-таві рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатору бан-ку» розпочата процедура ліквідації ПАТ «ВБР» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВБР» визначені законом провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Міхно С.С. строком на два роки з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року(а.с.22 т. 1).

Відповідно ч. 3 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повно-важень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні слу-жбові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом (ч. 3 ст. 37 Закону).

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені ба-нку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повно-важення органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та по-шуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює повноваження, що визначені ч. 2 ст. 37 цього Закону.

Наведене дає підстави для висновку, що уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом, уповноважена особа Фонду здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання довіреностей від імені банку, як юридичної особи на представництво його (банку) інтересів.

Правовий висновок щодо застосування норм права у аналогічних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 922/5071/15 (провадження 3-399гс16).

З урахуванням наведених норм вищезазначений довід апеляційної скарги відповідача є не-спроможним.

Щодо доводу апеляційної скарги про невірний розподіл судових витрат, який суперечить ст. 88 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи), апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально пі-дтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються по-зивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 750 213 грн. 51 коп. Після пред`явлення вимоги позивача про дострокове повернення кредитних коштів по кредитному договору від 10 жовтня 2012 року № IKІFG.9385.002, за період з 01 вересня 2015 року і на момент ухвалення судового рішення 13 березня 2017 року ОСОБА_1 було сплачено 247 548 грн. 05 коп., з яких слід відрахувати 11 253 грн. 20 коп. - суму сплаченого судо-вого збору.

Таким чином, позовні вимоги мали бути задоволені частково у сумі 520 860 грн. 40 коп.- (757 155, 25 - (247 548,05 - 11 253,20)), що становить 68,79% від заявленої суми вимог ((520 860,40 х 100) : 757 155, 25).

За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 11 253 грн. 20 коп. (а.с. 31 т. 1).

Із виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що на виконання графіку погашення заборгованості 13 жовтня 2016 року відповідач вніс платіж у розмірі 13 000 грн., з якого в цей же день 11 253 грн. 20 коп. було переведено пози-вачем на погашення судових витрат у відповідності до пункту 2.8 кредитного договору (а.с. 72 (зворот), т. 1).

З урахуванням частки задоволених вимог, а також тієї обставини, що судовий збір позивачем було сплачено із коштів, що вносились відповідачем на погашення заборгованості по кредитному договору, на користь відповідача має бути зарахована частка з оплаченого позивачем судового збору у розмірі 3512 грн. 12 коп. (11 253,20 - (11253,20 х 68,79%)).

Беручи до уваги наведене, остаточна сума заборгованості до стягнення по кредитному дого-вору № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року становить 102 788 грн. 28 коп.(106 300,40 - 3512,12).

З огляду на викладене довід апеляційної скарги про подвійне стягнення суми судового збору з відповідача частково найшов своє підтвердження, тому рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач оспорював суму у розмірі 748 460 грн. 60 коп., сплативши за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 12 378 грн.52 коп.(т.2 а.с. 20 «а»)

Пропорційно до задоволених позовних вимог з позивача на користь відповідача підлягає від-шкодуванню понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстан-ції, у сумі 3863 грн. 34 коп. (12 378, 52 - (12 378, 52 х 68,79%)).

При зверненні позивача з касаційною скаргою ним було оплачено судовий збір у розмірі 13503 грн. 84 коп.(т. 2 а.с. 166).

Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає від-шкодуванню понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції у сумі 9289 грн. 29 коп. (13503,84 - (13503, 84 х 68,79%)).

У п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задо-волених вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 та позову ПАТ "ВБР" на користь позивача має бути стягнуто судові витрати у сумі 5425 грн. 95 коп. (9289,29 - 3863, 34).

Згідно із частинами 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або часткового та ухвалення нового рішення у відповідні частині або зміні судового рі-шення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк роз-витку», заборгованість за кредитним договором № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року станом на 25 вересня 2019 року у розмірі 102 788 (сто дві тисячі сімсот вісімде-сят вісім) грн. 28 коп., а також судові витрати у сумі 5425 (п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 95 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: М.С Будулуца

Т.В. Космачевська

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований