Постанова

Іменем України

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 428/2314/17

провадження № 61-16211св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Луганської області від 05 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Авалян Н. М., Єрмакова Ю. В.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» (далі ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 березня 2015 року по день ухвалення судом рішення.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що в період з 24 травня 1994 року по 10 березня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 01 липня 2006 року обіймала посаду економіста з праці. З травня 2015 року відповідач перестав нараховувати працівникам заробітну плату (до цього часу нараховував, але не сплачував). Позивач була змушена 10 березня 2015 року звільнитись з підприємства за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці. Станом на день звільнення за період з травня 2014 року по березень 2015 року заборгованість по заробітній платі разом з компенсацією за порушення строків її виплати становить 34 847,49 грн. Ця заборгованість ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» не виплачена. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 березня 2015 року по 21 квітня 2017 року складає 99 990 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року у складі судді Журавель Т. С. позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» задоволено. Стягнуто з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 березня 2015 року по 21 квітня 2017 року у розмірі 104 322 грн 90 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не провів розрахунок з позивачем при звільненні, а отже згідно статті 117 КЗпП України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 березня 2015 року по 28 лютого 2017 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 05 лютого 2018 року апеляційну скаргу ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» задоволено.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 рокускасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» звільняється від відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, оскільки існують непереборні обставин, які перешкоджали провести такий розрахунок саме в день звільнення працівника. Існування цих обставин доведено належним доказом - висновком Торгово-промислової палати України, що засвідчив відсутність можливості виконання відповідачем обов`язку, передбаченого статтями 47 та 116 КЗпП України, а саме - провести розрахунок з кожним звільненим працівником, зокрема і 10 березня 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Луганської області від 05 лютого 2018 року і залишити в силі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок Торгово-промислової палати України не є документом, який засвідчує форс-мажорні обставини. Заявник вважає, що підстави для звільнення ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» від відповідальності за порушення строків проведення розрахунку з працівником при звільненні відсутні. Відповідач допускав порушення щодо виплати заробітної плати з 2013 року.

Основні доводи відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін. Зазначає, що станом на 01 травня 2018 року розрахунок з ОСОБА_1 по заробітній платі, з урахуванням компенсації за затримку розрахунку, проведений у повному розмірі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 травня 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

01 червня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 була прийнята економістом з праці та планування у фінансово-економічний відділ ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест». На підставі наказу № 97-к від 06 липня 2006 року переведена економістом з праці, а 10 березня 2015 року звільнена за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до наданої відповідачем довідки № 26 від 15 лютого 2017 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» в день звільнення ОСОБА_1 10 березня 2015 року через відсутність у підприємства грошових коштів позивачу не була виплачена нарахована заробітна плата за період з квітня 2014 року по березень 2015 року включно. На день складання довідки заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 не була погашена.

Висновком Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність збройного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції) з 25 травня 2014 року для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», що унеможливило виконання обов`язку, передбаченого статтями 47, 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівників, зокрема 10 березня 2015 року (день звільнення позивача з роботи)

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Такі події зупиняють перебіг позовної давності.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

У відповідності до частин першої, третьої статті 5 Закону України

«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність під час дії невідворотних обставин підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 , з 25 травня 2014 року у зв`язку із вчиненням терористичних актів виникли та до моменту вирішення судами спору тривали обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач був позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами (статті 47 та 116 КЗпП України).

Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2, який засвідчує, що господарська діяльність ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» у зв`язку із виникненням терористичної загрози на території Луганської області та проведенням антитерористичних заходів була вимушено зупинена, внаслідок впливу форс-мажорних обставин знівельована можливість виконати зобов`язання перед звільненими працівниками.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, постанова Апеляційного суду Луганської області від 05 лютого 2018 року є такою, що винесена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович