Дата документу 21.10.2019 Справа № 314/6915/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 314/6915/16-ц Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження №22ц/807/2857/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 21.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, проте ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.09.2016 року заборгованість по зазначеному договору становить 13516,66 грн., з яких 4052.14 - заборгованість по кредитом; 6844,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1500 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 619,84 грн. - штраф (процентна складова).

З огляду на вищенаведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 13516,66 грн. та суму судових витрат.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.07.2011 року у розмірі 13516,66 грн. Вирішено питання сук вдових витрат.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року скасовано.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року відмовлено у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року, та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 23 серпня 2019 року (а.с. 107) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, з урахуванням ст. 368 ЦПК України розгляд справи було призначено в порядку позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 115).

07 жовтня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 в особі представника Працевитого Г.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, просила відхилити апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, за матеріалами справи вбачається, що 21 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с. 6, 7).

23 грудня 2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 21.07.2011 року (т. 1 а.с. 49).

Пунктом 1.1.2 Генеральної угоди між сторонами було погоджено суму заборгованості в розмірі 4566,22грн.

Пунктом 1.2 Встановлено обов`язок позичальника мати на рахунку суму в розмірі 530,00грн.

Пунктом 1.1.3 встановлено дату кінцевого повернення кредиту 30 червня 2014 року.

Відповідно по п. 2.1 Генеральної угоди, Банком надано позичальнику кредит в сумі 4036,22 грн., на строк 06 місяців, с 23 грудня 2013 року до 30 червня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту. Погашення заборгованості погоджено наступним шляхом: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячній платіж) в сумі 672,70 грн. для погашення заборгованості за Кредитом.

Пунктом 2.2.3 зазначено, що для погашення кредиту згідно п. 2.1 угоди, банк надає позичальнику платіжну картку в тимчасове користування. Відповідно до п. 2.2.4 встановлено, що картка є власністю Банка, і видається позичальнику у тимчасове користування.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.11.2017 року № 11454 вбачається, що ОСОБА_1 виконала умови реструктуризації та погасила заборгованість в повному обсязі (т. 1 а.с. 109).

Вказане також підтверджується випискою по картковому рахунку НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 114).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повне виконання та припинення зобов`язань за кредитним договором № б/н від 21 липня 2011 року у зв`язку з його повним виконанням.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доводи АТ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_1 знову почала користуватися кредитною карткою НОМЕР_1 не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки з самої виписки вбачається, що наступні платіжні операції були здійснені вже за іншим картковим рахунком, зокрема НОМЕР_2 * 4552 (т. 1 а.с. 114).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення інших договорів між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та відповідно отримання останньою інших кредитних карток.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства(ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Даних, які б вказували на: прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, матеріали справи також не містять.

Таким чином, висновок суду що після припинення договірних відносин з позивачем та повернення платіжної карти ОСОБА_1 нових договорів не укладала, кредитні кошти в банку не отримувала є таким, що узгоджується з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, що у відповідача з 28 серпня 2014 року виникла заборгованість за кредитом, яка постійно збільшувалася, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження укладення з нею будь-яких інших договорів.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: