У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчук М.В.,

скаржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Лановенко Людмила Олегівна, Акціонерне товариство «Універсал банк» на дії приватного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив зобов`язати приватного виконавця Лановенко Л.О. поновити його порушене право на гарантоване отримання заробітної плати за працю, згідно ст.. 43 Конституції України та скасувати постанову №59126704 від 15.05.2019р. про арешт коштів частині арешту зарплатного банківського рахунку START картковий № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Укрсиббанк» та виключити з рахунків боржника.

Скарга обґрунтована тим, що 23.05.2019р. ОСОБА_1 отримав рекомендований лист, з якого дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва за виконавчим листом №2-4978 від 09.11.2012р. було відкрито виконавче провадження №59126704 від 15.05.2019р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Універсалбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 653366,02 грн. Цією ж постановою також було накладено арешт на грошові рахунки.

На виконання даної постанови АТ «Укрсиббанк» заблокував зарплатний рахунок заявника START картковий № НОМЕР_1 , на який нараховується заробітна плата та є єдиним джерелом доходу для заявника та догляду за пристарілими батьками.

У зв`язку з чим 30.05.2019р. заявник звернувся до приватного виконавця Лановенко Л.О. з заявою, в якій просив зняти арешт з зарплатного рахунку та на підтвердження надав витяг з надходження коштів на означений рахунок, що відноситься до категорії «зарплата та соціальні надходження». Однак приватний виконавець відмовила та запропонувала звернутись до банку.

З огляду на те, що боржник вживав усіх залежних від заходів, спрямованих на поновлення своїх прав, останній звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

В судовому засіданні заявник підтримав скаргу за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити.

Представник стягувача заперечував проти задоволення скарги, при цьому зазначив, що заявник пропустив строк оскарження вищевказаної постанови приватного виконавця.

Відповідно до ст.. 36 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи інтереси.

Відповідно до п.а.ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений строк з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Того ж дня, приватним виконавцем Лановенко Л.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банках, в тому числі АТ «Укрсиббанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1

30.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Лановенко Л.О. з заявою, в якій просив зняти арешт з зарплатного рахунку ЗП START картковий № НОМЕР_1 відкритого в АТ «Укрсиббанк».

З наданої копії виконавчого провадження №59126704, вбачається, що відповіді на заяву ОСОБА_1 від 30.05.2019р. приватний виконавець Лановенко Л.О. не надавала.

Представник стягувача наполягав, що заявником ОСОБА_1 пропущено строк звернення з даною скаргою до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав суду докази, що підтверджують наступні обставини.

04.06.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця Лановенко Л.О., однак дана скарга ухвалою суду від 07.06.2019р. залишена без руху та надано строк для усунення недоліків.

26.07.2019р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва повернуто скаргу заявнику, у зв`язку з не усуненням недоліків.

07.08.2019р. супровідним листом направлено матеріали скарги Скаржнику, однак відповідно до поштового штемпеля на конверті, матеріали скарги направлені заявнику 28.08.2019р.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що ухвали суду від 07.06.2019р. не отримував, а після отримання повернутої скарги, усунув недоліки та повторно звернувся до суду.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне поновити заявнику ОСОБА_1 строк звернення до суду з вказаною скаргою.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 321 ЦК передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, порядок звернення стягнення на заробітну плату передбачений розділом ІХ ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, згідно з п. 7 ч. З ст. 18 зазначеного Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

В той же час, відповідно до пункту 21 зазначеної частини статті Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - з заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 43 Конституції України передбачено - що кожен має право на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільного погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оплату праці» - забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 97, ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що в межах зазначеного виконавчого провадження з боржника вже щомісячно утримуються кошти в розмірі 20 % від всіх доходів, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для зарахування заробітної плати, унеможливлює своєчасне отримання заробітної плати та інших виплат боржнику, що призводить до порушення його конституційних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Частина 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює - державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 451 ч.2 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином суд приходить до висновку, що скарга на дії приватного виконавця Лановенко Л.О. підлягає задоволенню, а порушене право ОСОБА_1 підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з коштів, що знаходяться на картковому рахунку START картковий № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Укрсиббанк», на який ОСОБА_1 отримує заробітну плату.

Керуючись ст.ст.447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Лановенко Людмила Олегівна, Акціонерне товариство «Універсал банк» на дії приватного виконавця - задовольнити частково.

Скасувати постанову №59126704 від 15 травня 2019р. про арешт коштів в частині арешту коштів зарплатного банківського рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритого в Акціонерному товаристві «УкрСиббанк».

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 25.10.2019р.

Суддя