Провадження № 4-о/201/237/2019
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2019 року

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В.,

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката Зінченка О.В.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Яланської Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - ОСОБА_2 ), про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська із заявою про встановлення перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з вересня 2000 року до 24.11.2001р.

Ухвалою судді Наумової О ОСОБА_3 С. від 24.09.2019р. заяву ОСОБА_1 було залишено без руху і заявниці наданий строк для усунення її недоліків. Заявниці на підставі ч. 1 ст. 318 ЦПК України було запропоновано вказати мету звернення із заявою про встановлення факта перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 (а.с. 12).

На виконання вимоги суду 02.10.2019р. заявниці надала уточнену заяву (а.с. 15 - 18).

В обґрунтовування заяви (з урахуванням її уточнень) заявниця вказала, що з вересня 2000 року вона мешкала однією сім`єю як чоловік і жінка з ОСОБА_2 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Спочатку проживали в студентському гуртожитку, а пізніше придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де разом мешкали, сплачували за житлово-комунальні послуги. 24.11.2001р. між ними укладено шлюб, від якого народилися спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2019р. шлюб розірвано.

Спільний старший син ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто через шість місяців після укладання шлюбу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 318 ЦПК України заявниця повідомила, що указану заяву вона подала з метою підтвердження, що старший син був зачатий під час спільного проживання з ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, просила вимоги заяви задовольнити.

Від представника зацінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Яланської Ю.П. (діє на підставі договору від 27.06.2019р. і ордеру від 09.09.2019р. а.с. 24 - 27) 25.10.2019р. надійшли заперечення на заву (а.с. 31 - 35), у якій представник заперечувала проти задоволення заяви, просила залишити її без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, вказавши, що після реєстрації шлюбу 24.11.2001р. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали разом у квартирі ОСОБА_2 , придбаної для нього батьками до моменту укладення шлюбу.

До реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не проживали разом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, оскільки у 2000-2001 роках були студентами, не мали власного заробітку і житла, проживали у гуртожитку кожен окремо.

Від шлюбу у подружжя народилося троє дітей. Спільне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини припинилися в лютому 2018 року, з того часу вони проживають окремо. ОСОБА_1 з дітьми проживала в квартирі ОСОБА_2 , власником якої останній став до реєстрації шлюбу ( АДРЕСА_1 ), а ОСОБА_2 був вимушений проживати окремо від дітей через непорозуміння у стосунках. Тому 12.03.2018р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу і рішенням суду від 25.02.2019р. шлюб було розірвано. Дітей ОСОБА_2 забезпечував самостійно, до цього часу вони знаходяться на його утриманні. З жовтня 2018 року ОСОБА_2 з дітьми переїхали до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , придбаної матір`ю останнього для нього і дітей. Між сторонами виник спір щодо місця проживання дітей. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення місця проживання дітей з ним. В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа № 201/10129/18 за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з батьком.

Тому вважала, що ОСОБА_1 має на меті інші причини звернення з цією заявою, аніж встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, не погодилася із доводами заявниці, що та звернулася до суду з метою підтвердження зачаття старшого сина під час спільного проживання без реєстрації шлюбу. Адже ОСОБА_2 не оспорює своє батьківство, дитина народжена у шлюбі, тому на підставі ч. 1 ст. 122 СК України дитина походить від подружжя. Разом із тим, оскільки під час розгляду справи про визначення місця проживання дітей необхідно з`ясувати питання про наявність у кожного з батьків у власності нерухомого майна, де зможуть проживати діти разом з одним із батьків, ОСОБА_1 звернулась до суду з цією заявою саме тоді, коли була придбана квартира, де раніше проживала сім`я, оскільки іншого майна вона не має. У відзиві на позов ОСОБА_2 посилається саме на цю квартиру, де вона має намір проживати разом із дітьми.

Окрім того, ОСОБА_1 звернулась з позовом про поділ спільного нажитого майна подружжя, предметом поділу є вищевказана квартира, за її заявою відкрите провадження у справі № 201/11375/19. Таким чином, єдиною метою звернення з цією заявою є наявність спору щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку заявниця вважає спільно нажитим майном з ОСОБА_2 у 2001 році. Означене не відповідає дійсності, оскільки квартира придбана 17.10.2001р. за кошти батьків ОСОБА_2 до його вступу в шлюб. До придбання квартири (17.10.2001р.) заявниця і ОСОБА_2 були студентами Дніпропетровської державної медичної академії і не могли її придбати за власні кошти. Вважала, що мета встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, зазначена заявницею у заяві, не відповідає дійсності, оскільки відсутня необхідність підтвердження зачаття старшого сина під час спільного проживання без реєстрації шлюбу.

З урахуванням викладеного просила заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В судовому засіданні заявниця і її представник - адвокат Зінченко О.В. (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.08.2019р. а.с. 49) вимоги заяви підтримали, наполягали на тому, що предмет спору відсутній, тому просили її задовольнити.

Представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Яланська Ю.П. (діє на підставі договору від 27.06.2019р. і ордеру від 09.09.2019р. а.с. 24 - 27) в судовому засіданні просила залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду через наявність спору і неможливість розгляду справи в порядку окремого провадження.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З урахуванням наданих ОСОБА_2 заперечень на заяву, в яких він вказує на відсутність спору щодо його батьківства відносно спільного сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд доходить висновку про відсутність у заявниці не меті доведення факту зачаття цієї дитини, і ця обставина не була дійсною підставою її звернення із заявою про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 у період з вересня 2000 року до 24.11.2001р.

Водночас матеріали справи свідчать про існування спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, а також спору щодо спільного нажитого майна подружжя, що виключають наявність підстав для розгляду заяви по суті у порядку окремого провадження.

Зокрема, судом установлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа № 201/10129/18 (суддя Антонюк О.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дітей з батьком, що видно з копії відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі, де серед іншого заявниця вказує на наявність спору щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що квартира є спільною сумісною власністю сторін, і тому вона подала до суду позовну заяву про встановлення факту сумісного проживання з ОСОБА_2 з вересня 2000 року і до листопада 2001 року на момент купівлі цієї квартири (а.с. 47-48).

Окрім того, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 201/11357/19 (суддя Наумова О.С.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя, де предметом поділу виступає квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про яку згадує заявниця як придбану за спільні кошти, в якій вони проживали спільно до реєстрації шлюбу (а.с. 62 - 67).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в даному випадку існує спір про право заявниці на спільно нажите з ОСОБА_8 майно у період фактичних шлюбних відносин, спір про право ОСОБА_8 на визначення місця проживання дітей у цій квартирі і сторони оспорюють ці права в інших цивільних справах. Відтак суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - ОСОБА_2 ) про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з вересня 2000 року до 24 листопада 2001 року залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці, що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті у порядку загального або спрощеного позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 18 листопада 2019 року.

Суддя Наумова О.С.