Номер провадження: 22-ц/813/5813/19
Номер справи місцевого суду: 500/372/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд розірвати договір №3 В/4/П про участь у спільному будівництві об`єкту «Підземний Паркінг» за адресою: АДРЕСА_1 кут АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 25.05.2011 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, прийняти постанову, якою рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на апеляційне оскарження судового рішення по данні справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До суду апеляційної інстанції з`явився відповідач ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, однак від його представника ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи за відсутністю скаржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 25 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено спірний договір, згідно умов якого ОСОБА_3 є замовником будівництва об`єкта нерухомості, а ОСОБА_1 є виконавцем по вказаному договору. Згідно п.2.1. спірного договору Замовник, яким є відповідач, зобов`язався здійснити фінансування будівництва Об`єкта нерухомості в порядку, передбаченому в пункті 3.1. нижче, а Виконавець, яким є позивач, зобов`язався збудувати та здати в експлуатацію підземний паркінг, після чого передати об`єкт нерухомості замовнику в його власність до 30 листопада 2012 року. Відповідно до п. 3.1. спірного договору замовник зобов`язався передати виконавцю суму в розмірі українських гривень 64000 - еквівалент доларів США 8000, яка включає в себе оплату за будівництво місця для паркування автомобілю № 3. Вищезазначена сума є вартістю місця для паркування автомобілю № 3, зазначеного вище. Відповідач ОСОБА_3 сплатив належну суму, що визнається учасниками справи, а тому, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що відповідно до положень спірного договору, договір може бути розірваний лише за ініціативою замовника, та того, що позивачем не доведено обґрунтованості його аргументів щодо істотної зміни обставин після укладення оскаржуваного договору, яка (зміна) була б пов`язана з неможливістю виконання оскаржуваного договору про участь в спільному будівництві.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту статті 651 ЦК України вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 652 ЦК України до подібних правовідносин була неодноразово наведена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 303/7534/15-ц, від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17.

Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог.

Так, як на підставу істотної зміни обставин договору, ОСОБА_1 , як у своєму позові, так і у апеляційній скарзі посилається саме на неможливість виділення в натурі відповідачу ОСОБА_3 об`єкту договору про участь у спільному будівництві №3 В/4/П від 25.05.2011 року, яким є певне місце для стоянки автомашини, а не нежитлове приміщення.

Проте, позивачем не доведено наявності усіх передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України умов у сукупності та існування виключних обставин, які б дали підстави для розірвання договору про участь у спільному будівництві №3 В/4/П від 25.05.2011 року в судовому порядку.

До того ж, метою розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин є необхідність поновлення балансу інтересів сторін договору, суттєвим чином порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Однак доказів суттєвого порушення балансу своїх інтересів внаслідок обставин, які ОСОБА_1 зазначив як істотні, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивач не надав.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що у даному конкретному випадку відповідно до положень п. 5.1. спірного договору, даний договір може бути розірваний саме за ініціативою Замовника, тобто ОСОБА_3 . Однак в даному спорі ініціатором розірвання договору є ОСОБА_1 (виконавець). Згоди обох сторін договору на його розірвання немає. Таким чином, при вирішенні питання щодо можливості розірвання договору на вимогу виконавця підлягають встановленню обставини неналежного виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків по оплаті будівництва місця для паркінгу. Проте, як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_3 здійснив оплату в повному обсязі, що визнається позивачем.

Враховуючи вищезазначене, обставини на які посилається позивач, не є істотними в розумінні ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для розірвання спірного договору за ініціативою позивача, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 .

Твердження представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 про те, що цей договір за своєю суттю є договором підряду є неспроможними, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.10.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда