ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1236/19 Номер провадження 22-ц/814/2698/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Лобова О.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 16 лютого 2007 року, оформлений у вигляді Заяви, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначають, що Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

Вказують, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, при цьому ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого, станом на 21 травня 2019 року банком було нараховано заборгованість у розмірі 139759,53 грн., з яких: 2776,79 грн. - заборгованість за кредитом; 132582,74 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

У зв`язку з цим Банк прохав стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.02.2007 року у розмірі 120520,47 грн., яка складається з: 2776,79 грн. - заборгованість за кредитом; 117743,68 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 16.02.2007 року по 01.04.2019 року; вирішити питання судових витрат (а.с.4-6).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 рокупозов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.02.2007 року в сумі 2776,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у сумі 44,18 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», в іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що відповідач погодився з Умовами, Правилами та Тарифами Банку, поставивши відповідний підпис в Заяві, а відсутність підпису ОСОБА_1 на самих Умовах, Правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, та не вказує на відсутність між сторонами договірних правовідносин та відсутності заборгованості.

Також, зауважують, що у Заяві сторони чітко погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 22,88 %річних, тип кредитного ліміту - фінансовий; суму кредиту - 2000,00 грн. валюту кредиту - гривня; розмір комісії - 1%. Відтак, при укладенні кредитного договору від 16.02.2007 року сторони досягнути всіх його істотних умов, а тому він є укладеним та підлягає виконанню.

Вказують, що відповідач не заперечував факт ознайомлення з Умовами, правилами та Тарифами та жодним чином не заперечував зміст таких умов.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, шляхом видачі кредитної картки «Універсальна» з лімітом у розмірі 2000,00 грн. з процентною ставкою 1,9% на місяць (22,8% річних), розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості, (а.с.11, 53).

Відповідно до підписаної заяви, ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, вказано те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами.

З наданого Банком розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за даним кредитним договором перед банком становить 120520,47 грн., яка складається з: 2776,79 грн. - заборгованість за кредитом; 117743,68 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 16.02.2007 року по 01.04.2019 року (а.с.4-6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банком банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи не містять підпису позичальника, при цьому банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, відтак, надані позивачем Умови, Правила та Тарифи не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору з позичальником, не є типовою формою договору приєднання.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається з Заяви позичальника на отримання кредиту від 16.02.2007 року, в ній установлена процентна ставка до даних договірних правовідносин на рівні 1,9% на місяць, що відповідає - 22,8% річних (а.с.53).

При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем за, розмір процентної ставки за яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 змінювався та не був на рівні - 22,8%, а становив у певний період - 30%, 34,8%, 43,2% (а.с.7-11).

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в заяві від 16.02.2007 року, а на власний розсуд змінив їх розмір без обумовлення такого права у вказаній заяві.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, спірним залишається питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми прострочених відсотків.

Позивач (апелянт), обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.02.2007 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.02.2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (червень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, місцевим судом було вірно відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Твердження апелянта стосовно того, що в заяві позивальника сторони чітко погодили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні - 22,8%, також не може стати підставою для скасування рішення місцевого суду та підставою для задоволення вимог в цій частині, оскільки, як убачається з розрахунку заборгованості наданого банком, вказаний розмір процентної ставки застосовувався не за весь час прострочення, при цьому доказів надання банку можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за даним договором. матеріали справи не містять.

Доводи скарги стосовно того, що відповідач погодився з Умовами, Правилами та Тарифами Банку поставивши відповідний підпис в Заяві, а відсутність підпису ОСОБА_1 на самих Умовах, Правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, та не вказує на відсутність між сторонами договірних правовідносин та відсутності заборгованості, колегія суддів до уваги також не приймає, оскільки таке посилання Банку спростовується наведеними вище нормами закону та висновками Верховного Суду, висловленими при вирішенні аналогічних спорів.

Посилання апелянта на відсутність заперечень боржника щодо факту ознайомлення з Умовами, Правилами та Тарифами не може вказувати на наявність між сторонами договірних правовідносин, зокрема, в частині визначення розміру відсотків на рівні не передбаченому в Заяві від 16.02.2007 року та не вказує на можливість Банку в односторонньому порядку змінювати розмір таких відсотків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки Банком оскаржується рішення місцевого суду лише в частині відмови в стягненні процентів, то і судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині, в іншій частині рішення місцевого не переглядається.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",- залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.А. Лобов