22-ц/804/2572/19
237/3272/16-ц

Головуючий у 1-й інстанції Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Ліпчанського С.М., повний текст рішення складено 13 листопада 2017 року, по цивільній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» (далі за текстом банк) звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за укладеним 01.10.2008р. кредитним договором № 35ДС/00172/К10/2008-А між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р. є позивач, та ОСОБА_1 , за яким позичальнику були надані кредитні кошти у розмірі 24508доларів США на умовах оплати процентів в розмірі 15,99% річних за користування кредитом на строк з 01.10.2008 року по 30.09.2015 рік.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 35ДС/00172/П10/2008-А від 01.10.2008р., за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком за повне і своєчасне виконання передбачених договором зобов`язань.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 17.06.2016 року утворилась заборгованість у сумі 73862,67грн. з яких: тіло кредиту - 44091,68грн; відсотки - 14059,67грн; пеня - 15711,32грн, яку позивач разом із судовими витратами просив стягнути солідарно з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 листопала 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 35ДС/00172/К10/2008-А у розмірі 44091,68грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 822,58 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості заявлених позовних вимог щодо стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) в розмірі 44091,68грн, що були надані первісним кредитором і не повернуті новому кредиторові в повному обсязі, визначивши обов`язок по поверненню заборгованості суто на позичальника, звільнивши від майнової відповідальності за заявленими позовними вимогами поручителя. Разом з тим, суд констатував, що новий кредитор ПАТ «Дельта Банк» не вчинив жодних дій, направлених на належне виконання обов`язку боржника з погашення боргу, не повідомив про новий порядок погашення заборгованості у зв`язку із запровадженою процедурою ліквідації банку-позивача, що за застосованими судом положеннями ч. 4 ст. 613 ЦК України щодо прострочення кредитора є підставою для звільнення позичальника від обов`язку сплати процентів та пені у заявленому позивачем розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно застосував положення ч. 4 ст. 613 ЦК України і помилково вважав, що мало місце прострочення кредитора, що стало підставою для звільнення відповідачів від обов`язку погасити заборгованість по процентам і пені, позичальником. Таке твердження не було доведено жодними письмовими доказами з боку позичальника, зокрема не доведено, що той проявляв реальну готовність виконати свої зобов`язання за кредитним договором та здійснював спроби провести платежі на погашення свої кредитної заборгованості на користь або первісного кредитора, або іншого банку як нового кредитора, аж вдаючись до депонування у нотаріуса грошових сум у виконання кредитного договору. Позивач не погоджується із рішенням в частині звільнення поручителя від передбаченої законом цивільно-майнової відповідальності, бо банком не пропущений строк пред`явлення вимог до поручителя, оскільки як договором поруки, так і кредитним договором передбачено термін виконання зобов`язання впродовж періоду до 08.08.2016р. і умовами договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 172-178) представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Неживий А.В. не погоджується із відкриттям апеляційного провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», поданою за спливом одного року після постановлення оскаржуваного судового рішення від 13.11.2017р., а також вказує на неповноважність особи, яка підписала апеляційну скаргу. Зазначає, що банком не представлено жодного платіжного документу з надходження коштів; банком не доведені доказами позовні вимоги; наголошує на неправомірності дій банку, що унеможливили прийняття платежів від позичальника ОСОБА_1 працівники банку не відгукувались за телефоном, всі відділення банку були закриті через проведення антитерористичної операції, банк не відповідав на його електронні звернення від червня і вересня 2017 року та лютого 2018 року з приводу поінформування про реквізити банку для здійснення виплат. Не погоджується із вимогами банку в частині стягнення пені, оскільки такі вимоги, заявлені в період дії антитерористичної операції суперечать Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Процедура розгляду справи апеляційним судом

У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи відомостей про повідомлення позивача про дату і час судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване рішення, копія якого отримана апелянтом лише 25.07.2019р., ухвалою Донецького апеляційного суду від 26.09.2019 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції і відкрито апеляційне провадження.

Повноваження особи, яка підписала апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтверджені чинною довіреністю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта-Банк» Кадирова В.В. (а.с. 153, 156).

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 01.10.2008р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 35ДС/00172/К10/2008-А, згідно якого відповідач шляхом відкриття траншевої кредитної лінії отримав грошові кошти в розмірі 24508 доларів США на придбання автомобіля та сплату страхових платежів з процентною ставкою 15,99% річних для кредитів в іноземній валюті, строком до 30.09.2015р. (а.с. 8-15).

Згідно договору поруки № 35ДС/00172/П10/2008-А від 01.10.2008р., укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с. 18-22).

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р., нотаріально зареєстрованим за № 2466 від 27.09.2013р., ПАТ «Кредитпромбанк» передав право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта банк», включаючи право вимоги за кредитним договором із позичальником ОСОБА_1 , забезпеченим договором поруки із ОСОБА_2 , обумовивши заміну первісного кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» на нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк» у зазначених зобов`язаннях (а.с. 34-40).

Згідно виписки по особовим рахункам за період з 28.05.2013р. по 19.10.2017р., останнє погашення кредитної заборгованості відбулось 10.07.2014р. (а.с.133).

За розрахунком банку заборгованість за договором кредиту станом на 17.06.2016р. складає 73862,67грн, з яких: тіло кредиту - 44091,68грн; відсотки - 14059,67грн; пеня - 15711,32грн (а.с. 32,33).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).

Вивчивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У тексті своїх звернень у 2017 і 2018 роках позичальник визнавав свій обов`язок з погашення основної суми боргу (тіла кредиту), згодившись заплатити цю заборгованість в досудовому порядку (а.с. 137, 179,181), чого фактично не сталося.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ПАТ «Дельта банк» в частині стягнення заборгованої основної суми боргу (тіла кредиту), відповідні їм правовідносини, зібраним доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон в цій частині та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту неналежного виконання позичальником взятих на себе грошових зобов`язань за кредитним договором, що є підставою для задоволення вимог банку у вказаній частині зі стягненням на його користь в порядку відновлення порушених майнових прав 44091,68грн.

Крім того, суд першої інстанції не вбачив підстав для покладення солідарного обов`язку зі стягнення заборгованості за кредитним договором на поручителя, що узгоджується із вищенаведеними нормами права.

Так, згідно з ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин по даній справі) порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням або кінцевого терміну погашення кредиту і строку дії Кредитного договору. Зазначена правова позиція сформульована в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1451цс16 та постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27.12.2018 року у справі № 127/8837/16-ц|61-5098св17.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

Умовами п. 1, п. 3.3 Кредитного договору, укладеного із позичальником ОСОБА_1 (а.с. 8, 10) передбачено кінцевий термін виконання взятих грошових зобов`язань - 30.09.2015р. Умовами договору поруки, укладеного із ОСОБА_2 , узгоджено у підпункті 4 пункту 1.2 строк повернення одержаних кредитних коштів 30.09.2015р., а також у п. 3.1 визначено строк дії договору поруки до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за Кредитним договором (а.с. 18, 21).

Тож, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань, а також враховуючи ту обставину, що вказівка на повне погашення заборгованості не є певним календарним строком, то кредитор міг звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (30.09.2015р.) до 30.03.2016р.

Так, дійсно, за загальним правилом пред`явленням вимоги до поручителя може бути і пред`явлення до нього позову, що відзначає у змісті апеляційної скарги позивач.

Однак, не можна вважати позов банку у вересні 2016 року, поданий за спливом строку пред`явлення вимог до поручителя, достроковою вимогою банку, на чому помилково і безпідставно наголошує в апеляційній скарзі банк.

Як пересвідчилась колегія суддів, на момент звернення до суду із даним позовом у вересні 2016 року вже сплив строк пред`явлення вимог до поручителя ОСОБА_2 , що є підставою для відмови у задоволенні позову банку у відповідній частині.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не спростовують правильності висновків суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 наводить такий аргумент, як на підставу звільнення позичальника від відповідальності за позовом ПАТ «Дельта Банк», як те, що боржника не було повідомлено про заміну первісного кредитора ПАТ «Кредитпромбанк». З такими доводами погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ані текстом кредитного договору із ОСОБА_1 , ані змістом договору поруки із ОСОБА_2 не було передбачено поінформування позичальника, поручителя відступлення права вимоги і заміну кредитора. І зобов`язання, які виникли між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» не підпадають під обмеження, визначені ст. 515 ЦК України (зобов`язання, в яких зміна кредитора не допускається).

В розумінні ч. 2 ст. 516 ЦК України новий кредитор приймає на себе ризики настання несприятливих наслідків, пов`язаних з неповідомленням письмово боржника про заміну кредитора у зобов`язанні.

Як вбачається з матеріалів справи з моменту відступлення права вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» у вересні 2013 року позичальник сплачував обумовлені кредитним договором платежі на реквізити нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» до липня 2014 року (а.с. 72-73, 88-89).

Відтак, доводи у відзиві на апеляційну скаргу про непоінформування позичальника про заміну кредитора не відповідають дійсності.

Зважаючи на надання суду першої інстанції доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, у боржника ОСОБА_1 в розумінні ст. 517 ЦК України породжується грошовий обов`язок перед новим кредитором ПАТ «Дельта Банк» на умовах кредитного договору із ОСОБА_1 від 01.10.2008р.

За змістом ч. 1 ст. 613 ЦК України, якими керувався суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення: кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Згідно із ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу і долучених копій звернень на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» від 24.09.2017р. і 20.02.2015р. (а.с. 172-181) представник ОСОБА_1 вказує на те, що здійснював платежі за договором до липня 2014 року.

Як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що до закриття відділень ПАТ «Дельта Банк» з жовтня 2015 року у зв`язку з початком ліквідації процедури банку ним було здійснено всі належні платежі за кредитним договором, строк виконання якого обумовлений датою 30.08.2015р.

З наявних в матеріалах справи даних, зокрема платіжних квитанцій (а.с. 72-73, 88-89), можна дійти впевненого висновку про те, що у відповідача ОСОБА_1 були в розпорядженні банківські реквізити нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», але впродовж періоду липень 2014 року- серпень 2015 року і згодом до моменту прийняття рішення судом першої інстанції, позичальником не вчинялись дії з погашення заборгованості як шляхом переказу коштів на відомі позичальнику банківські реквізити нового чи первісного кредитора (в тому числі і шляхом переказів через інші банки) або шляхом депонування належних до виплати за кредитним договором платежів у нотаріуса на випадок відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання (п.1), на що посилався позичальник, як то передбачено ст. 537 ЦК України.

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням того, що позичальником не учинено дій з депонування у нотаріуса сум належних до сплати за договором платежів, відсутності переконливих, достовірних і допустимих доказів щодо перешкоджання кредитором у прийнятті платежів від позичальника, на що суд не зважив, то відсутні підстави для звільнення позичальника від грошового зобов`язання в кредитних договірних відносинах між ним і правонаступником первісного кредитора, який на законних підставах звернувся до суду із даним позовом за захистом своїм майнових прав.

Отже, судом першої інстанції, за недоведеності такого складу порушення, як прострочення кредитора, було неправильно застосовані положення ч. 4 ст. 613 ЦК України щодо конкретних виниклих правовідносин.

Як наслідок, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у стягненні з позичальника процентів за користування кредитними коштами з мотивів застосування наслідків прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитним договором, оформленим письмово і підписаним позичальником, між сторонами у п. 1.5 була погоджена процентна ставка за користування кредитним ресурсом на рівні 15,99% річних (а.с. 9), що в сенсі ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

З наведеного розрахунку заборгованості, наданих позичальником платіжних документів (а.с. 55-96), які, як впевнилась колегія суддів, враховані в розрахунку заборгованості (а.с. 32), даних по руху коштів по картковому рахунку (а.с. 124-133), вбачається об`єктивно підтверджена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за період з серпня 2014 року по 30.09.2015р. (кінцевий термін сплати всіх обумовлених кредитним договором платежів) в розмірі 336,49дол.США, що в перерахунку на курс валюти, застосований при розрахунку банком (1дол.США=24,9046грн) становить 8380,16грн.

Нарахування процентів позичальнику ОСОБА_1 після спливу дії кредитного договору 30.09.2015р. і по 17.06.2016р. не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018р., де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору.

Зважаючи на викладене, вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам, розрахованим з урахуванням здійснених сплат по 30.09.2015р., підлягають задоволенню частково з позичальника ОСОБА_1 належить до стягнення на користь кредитора ПАТ «Дельта Банк» 8380,16грн.

Рішення суду про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення з відповідачів пені є вірним і відповідає положенням статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають в населених пунктах, де проводилася антитерористична операція (місто Мар`їнка Донецької області, де зареєстровані відповідачі віднесено до таких населених пунктів).

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм матеріального права в частині розв`язання вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитним ресурсом, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.

Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано в частині і за новим рішенням частково стягується заборгованість по процентам, то підлягає зміні присуджений розмір судового збору з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» з 822,58грн. на 978,93грн. в пропорції до задоволених позовних вимог: заявлено позивачем позов з ціною 73862,67грн. або 100%; задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції на суму 52471,84грн (44091,68+8380,16) або 71,04%; судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 за подання позовної заяви банком, становить 978,93грн. (71,04% від сплаченого судового збору за подання позовної заяви 1378грн.).

За наслідками апеляційного розгляду з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача ПАТ «Дельта Банк» частково витрати по оплаті судового збору за подауч апеляційної скарги в розмірі, пропорційному до задоволеної частини, що в грошовому виразі становить 581,86грн. (сума заборгованості, в якій судом першої інстанції відмовлено 14059,67+15711,32=29770,99грн. або 100%. А з цієї суми задоволено вимоги позивача за результатами апеляційного провадження на суму 8380,16грн. або 28,15%. Судовий збір, що підлягає відшкодуванню апелянтові за рахунок позичальника, обчислюється як 28,15% від сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2067грн. = 581,86грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитним коштами скасувати і в цій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по процентам за кредитним договором № 35ДС/00172/К10/2008-А у розмірі 8380 (вісім тисяч триста вісімдесят) гривень 16 копійок.

Це ж рішення в частині стягнення судового збору змінити. Стягнути ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в порядку часткового відшкодування витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви - 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 93 копійки.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в порядку часткового відшкодування витрат з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги 581 (п`ятсот вісімдесят одна) гривні 86 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Судді: С.А.Попова

В.М.Барков

Т.І.Биліна