Постанова

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 234/11657/16-ц

провадження № 61-34292св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2017 року у складі судді Марченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Санікової О. С., Будулуци М. С., Канурної О. Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення невиплачених за рішенням суду суми банківського вкладу та штрафних санкцій.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення суми банківських вкладів та штрафних санкцій.

Позивач посилався на те, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року з АТ «Дельта Банк» стягнуто грошові кошти за договорами банківських вкладів від 15 липня 2013 року, 16 липня 2014 року, 16 липня 2014 року, 15 серпня 2014 року. По закінченню договорів вклади перераховані за договором банківського рахунку № 008-04514-120412 на поточний рахунок № НОМЕР_1 в сумі 11 049 дол. США, по договору банківського рахунку № 009-04514-200912 на поточний рахунок № НОМЕР_2 в сумі 2 360,87 євро. З липня 2015 року виконавчий лист про стягнення зазначених сум знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

У зв`язку із скасуванням зазначеного заочного рішення за скаргою АТ «Дельта Банк» Краматорським міським судом Донецької області 23 жовтня 2015 року ухвалено інше заочне рішення, яким стягнуто з АТ «Дельта Банк» іншу суму вкладу, а саме 5 258,58 дол. США, оскільки ним була отримана гарантована сума вкладу, у зв`язку з чим був направлений лист державному виконавцю з вимогою повернути виконавчий лист. Проте на його лист відповіді з відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві не надійшло.

У подальшому на його скаргу 21 березня 2016 року ним отриманий лист, в якому державним виконавцем повідомлялось, що виконавчий лист після закриття виконавчого провадження відправлений до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Просив згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2015 року стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб його невиплачені вклади за договором банківського вкладу № 008-04514-120412 з поточного рахунку № НОМЕР_1 в сумі 5 258,58 дол. США та штрафні санкції у вигляді 3% річних за прострочення виплати вкладу в розмірі 292,17 дол. США.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій відмовлено.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності правових підстав для стягнення суми депозиту з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції, прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 234/11657/16-ц і витребувано її з Краматорського міського суду Донецької області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

07 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що правовідношення між сторонами виникли до введення у банку тимчасової адміністрації; ухвалене рішення Краматорського міського суду від 23 жовтня 2015 року у цивільній справі за його позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення 5 258,58 дол.США набрало законної сили та відповідно до статті 125 Конституції України підлягає обов`язковому виконанню. Вказує, що дія депозитних договорів закінчилася до введення тимчасової адміністрації. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не розглянули надані докази та доводи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Дельта Банк» були укладені договори банківських вкладів, а саме договір № НОМЕР_3 від 16 липня 2014 року в сумі 3 000 дол. США строком до 30 липня 2014 року; договір № 8011 від 15 серпня 2014 року в сумі 5 624 дол. США строком до 14 вересня 2014 року; договір № 9580 від 16 липня 2014 року в сумі 2 285 євро строком до 14 жовтня 2014 року; договір № 006-04505-151013 від 15 липня 2013 року в сумі 5 000 дол. США строком до 20 жовтня 2014 року (а.с. 5-8).

Постановою Правління НБУ від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено низку обмежень, зокрема заборонено проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема перерахування грошових коштів з рахунку фізичної особи на рахунок іншої фізичної особи у цьому ж банку.

На підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 вирішено відкликати банківську ліцензію та розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Інформація щодо початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» була розміщена в газеті «Голос України» № 187(6191) від 08 жовтня 2015 року.

ОСОБА_1 був включений до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк» та отримав відповідно до статей 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантовану суму за вкладами в розмірі 200 000 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та ухвала апеляційної інстанцій без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 4 частини першої та частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виконавче провадження підлягає закінченню. Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із пунктом 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Відповідно до інформації відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві з 14 липня 2015 року на примусовому виконанні відділу знаходився виконавчий лист № 234/10277/14-ц від 22 червня 2015 року, виданий Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 11 049 дол. США та 2 360,87 євро. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 07 грудня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа було закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» з наступним мотивуванням: Національний банк України 02 жовтня 2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Згідно інформації відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 24 лютого 2016 року виконавчий лист скеровано до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, не дивлячись на те, що заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року скасовано і 23 жовтня 2015 року Краматорським міським судом Донецької області ухвалено нове заочне рішення, яким з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 стягнута сума неповернутого банківського вкладу, а саме 5 258,58 дол. США (з урахуванням виплати гарантованої суми вкладу), виконавчий лист на виконання рішення суду від 09 червня 2015 року ні стягувачу, ні до суду першої інстанції не повернутий, а направлений для подальшого виконання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто, правовідносини між сторонами по даній справі виникли з приводу виконання судових рішень, а такі правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судових рішень, тому несплачена позивачеві сума неповернутого банківського вкладу, яка підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися збитками, які зобов`язаний відшкодувати відповідач, а є сумою, яка підлягає виплаті позивачеві в порядку виконання рішення суду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником за зобов`язаннями неплатоспроможного банку. Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами встановлюється спеціальним законом, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно відсутності правових підстав для стягнення суми депозиту з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому слід зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц, від 10 квітня 2019 року справі № 761/10730/18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається, позивач просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб невиплачені вклади за договором банківського вкладу та штрафні санкції у вигляді 3% річних за прострочення виплати вкладу поза межами гарантованого відшкодування, оскільки 200 000 грн. позивач уже отримав.

Такий спір є приватно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 805/4425/16-а за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів згідно рішення Краматорського міського суду (а. с. 64).

Отже, позивач намагався захистити своє право в адміністративному порядку, у відкритті провадження у адміністративній справі йому було відмовлено. Вимоги позивача розглянуті по суті в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська