Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2852/19
Провадження №: 2/332/1458/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Безбородько І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю. В позові вона зазначила, що з січня 2005 року безперервно користується квартирою АДРЕСА_1 , яка частково належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 , сплачує комунальні платежі та несе всі інші витрати, пов`язані з їх утриманням, зберігає в ній свої речі та речі своєї родини, станом па сьогодні ніякої заборгованості з платежів за квартири не має.
Крім того, вона постійно робить поточні та капітальні ремонти за власні кошти та утримує квартиру в порядку, облаштувала квартиру новими дверима та вікнами - тобто продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 14 років.
В цій квартирі також зареєстроване місце її постійного проживання.
Крім того, ОСОБА_1 є власницею 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 .
Право власності на вказану частку квартири вона набула на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2019 року виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., зареєстрованого в реєстрі за №1285 в порядку спадкування за померлими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 1/3 частка вказаної квартири належить відповідачці ОСОБА_2 .
З січня 2005 року і до теперішнього часу, позивачка з родиною (чоловіком ОСОБА_5 ) постійно, відкрито та безперешкодно проживає у вказаній квартирі, спочатку разом з батьками, а після їх смерті (батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 8 року) - лише з чоловіком, займаючи всю площу квартири.
Відповідачка ОСОБА_2 в грудні 2004 року виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, зв`язку з рідними в Україні не підтримує.
Позивачка не має оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 та на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , оскільки вони зберігаються у відповідачки.
Відповідачка з грудня 2004 року жодного дня у вказаних квартирах не проживала, не приймала участі у сплаті комунальних платежів, не цікавилась станом квартир та даними взагалі не з`являлась на території України.
Останнє відоме місце реєстрації та проживання відповідачки - АДРЕСА_3 .
В той же час, користуючись даними квартирами, позивачка з грудня 2004 року сплачує комунальні платежі та несе всі інші витрати, пов`язані з їх утриманням, зберігає в них свої речі та речі своєї родини, станом на сьогодні ніякої заборгованості з платежів за квартири вона не має.
Позивачка постійно робить поточні та капітальні ремонти за власні кошти та утримує квартири в порядку. Облаштувала обидві квартири новими дверима та вікнами - тобто продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 14 років.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги , просить їх задовольнити з підстав указаних в позові виходячи, з того що відповідач більш 10 років не користується та не утримує належні їй частини квартир, а тому просить визнати за позивачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та частину квартири АДРЕСА_2 , враховуючи , що вона більш 10 років відкрито та добросовісно володіє цим майном.
Відповідач в судове засідання не з*явилась, про слухання справи повідомлена, поважних причин неявки до суду не надала, заява про розгляд справи у відсутності відповідача та відзив до суду не надходили, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи в силу ст.. 280 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що ОСОБА_2 Україні не проживає примірно з початку двотисячних років, більш ніж 10 років тому виїхала до ОСОБА_8 Квартирою на АДРЕСА_4 володіє фактично ОСОБА_9 , яка оплачує утримання квартир, зберігає в них свої речі, та постійно проживає у квартирі по АДРЕСА_4 . Перешкод для не проживання його в квартирах ОСОБА_2 ніхто не чинить.
Вислухавши представника позивача , свідків, дослідивши докази по справі , суд вважає позов таким , що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 є власницею 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 .(а.с. 10)
Право власності на вказану частку квартири вона набула на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2019 року виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., зареєстрованого в реєстрі за №1285 в порядку спадкування за померлими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 1/3 частка вказаної квартири належить відповідачці ОСОБА_2 .
З січня 2005 року і до теперішнього часу, позивачка з родиною (чоловіком ОСОБА_5 ) постійно, відкрито та безперешкодно проживає у вказаній квартирі, спочатку разом з батьками, а після їх смерті (батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 8 року) - лише з чоловіком, займаючи всю площу квартири.
Відповідачка ОСОБА_2 в з 2005 року виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, зв`язку з рідними в Україні не підтримує.
На протязі всього часу позивач безперервно, відкрито та добросовісно володіє та користується всією вищевказаною квартирою, доглядає за нею, робить поточні ремонти, несе усі витрати по утриманню квартири, що підтверджено проясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні.
Починаючи з 2004 року відповідач в квартирі не проживає , не несе витрат пов*язаних з квартирою.
Таким чином, позивач понад 10 років фактично користується та володіє зазначеним домоволодінням.
Як передбачає ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном та виключає наявність у володільця певних правових підстав користування майном (наприклад, ордеру, договору найму, тощо). Володіння має бути відкритим, очевидним для третіх осіб. Позивач володів квартирою відкрито, про це знали його власники та сусіди, які підтвердили це в судовому засіданні.
Таким чином суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 .
Що стосується позовних вимог, щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд вважає ці позовні вимоги такими , що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не має права власності на частку у цій квартирі, а власниками по 1/3 являються ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , які не були залучені як відповідачі по даній справі, та ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 , за набувальною давністю.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В. Марченко