КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1396/18 Головуючий у суді І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/824/9453/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» та ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали», товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс», товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансоіл-2009» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» (далі - ТОВ «Побутрембудматеріали»), товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс» (далі - ТОВ «Парком Транс»), товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансоіл-2009» (далі - ТОВ «Укртрансоіл-2009») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначив, що з 8 по 20 червня 2015 року у регіоні його місця проживання на території нафтобази ТОВ «Побутрембудматеріали» компанії «БРСМ-Нафта» за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Південна, 1 , мала місце надзвичайна ситуація техногенного характеру, а саме масштабна пожежа, причиною якої стало недотримання власником цієї нафтобази ТОВ «Побутрембудматеріали» та іншими відповідачами, які нею користувались та зберігали паливно-мастильні матеріали, правил експлуатації об`єктів підвищеної небезпеки. Вказана подія явила собою загрозу для життя і здоров`я позивача та його сім`ї, безпеки їхнього житла і до втрати можливостей використання продукції особистого підсобного господарства. Позивач та члени його родини переживали і переживають значні душевні страждання, що проявились у постійному стресі, страхах, тривогах, переживаннях та моральних муках. У 2015 році рішенням комісії Васильківського МСЕК позивач був визнаний інвалідом ІІ групи. Внаслідок забруднення навколишнього середовища позивачем та його родиною жодного фрукту чи овочу зі своєї ділянки вжито не було, чим порушено право на харчування екологічно чистими продуктами. У зв`язку з цим позивач вважає, що йому та його родині заподіяна матеріальна шкода в розмірі не менше 2 000 грн, яку відповідачі мають відшкодувати в солідарному порядку. Окрім матеріальної шкоди, позивач також просить стягнути солідарно з відповідачів завдану моральну шкоду, розмір якої він оцінив в 100 000 грн, та понесені судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 70 000 грн та сплачений судовий в розмірі 704,80 грн, а всього стягнуто 70 704,80 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Побутрембудматеріали» - адвокат Томчишин А.І. просить рішення суду скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що позивач та члени його сім`ї переживали значні душевні страждання через пожежу на нафтобазі відповідача, що знайшло свій прояв у постійному стресі, страхах, тривогах та переживаннях, адже це не є моральною шкодою в розумінні статті 23 ЦК України та не доводить жодним чином завдання шкоди здоров`ю позивачу. При цьому у відповідача відсутня вина, оскільки протиправна поведінка в даному випадку доводиться наявністю обвинувального вироку суду, який відсутній. В обгрунтування завдання шкоди здоров`ю та розміру моральної шкоди позивач посилався на висновок психолога, проте даний висновок психолога-спеціаліста не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, а відповідна судова експертиза у справі не провадилась. Інші докази того, що позивач зазнав шкоди здоров`ю та які доводять наявність причинно-наслідкового зв`язку між пожежею та шкодою його здоров`я відсутні, тому висновки суду щодо негативного вплину пожежі на стан здоров`я позивача ґрунтуються виключно на припущеннях. Дослідження навколишнього середовища, здійснені після пожежі, свідчать про те, що забруднення територій відбувалось до настання пожежі, при цьому жоден із наданих документів не містить інформації стосовно причин такого хронічного забруднення, а тим більше не пов`язує з ним відповідача. Позивачем не надано будь-яких доказів наявності у нього підсобного господарства чи вирощування городини, якість якої була погіршена, як і не доведено факту опадів у вигляді дощу чорного кольору. ТОВ «Побутрембудматеріали» та інші відповідачі у справі не вчиняли жодних незаконних дій відносно позивача, у їхніх діях відсутній умисел чи вольовий характер у заподіянні шкоди, вони не перебували з ним у цивільно-правових відносинах, відтак не могли вчиняти щодо позивача неправомірну поведінку. Представник вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норму частини другої статті 1167 ЦК України до спірних правовідносин та безпідставно взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дземюк проти України». Окрім того, суд належним чином не мотивував стягнутий розмір моральної шкоди в сумі 70 000 грн та не врахував відсутність порушення прав позивача з боку відповідачів.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити до усіх відповідачів у повному обсязі.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, пославшись на доведеність порушених прав позивача через дію джерел підвищеної небезпеки, за що наступає відповідальність незалежно від наявності вини, не надав правової оцінки наявної у діях відповідачів вини. Доведення вини у цивільному процесі не залежить від розгляду кримінальної справи, а тому не позбавляє суд першої інстанції права таку вину встановлювати в межах розгляду даної справи. Доказова частина щодо наявної вини відповідачів обґрунтована викладеним у позові та Звітом Урядової комісії по характеристиці нафтобази, Актом форми Н.5 від 23 листопада 2015 року, які підтверджують, зокрема, і те, що з часу придбання нафтобази структурами «БРСМ» на ній системно порушувались правила безпеки, а комплекс існував як самочинно збудований без прийняття в експлуатацію, чому суд першої інстанції оцінки не надав. В частині визначення моральної шкоди, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги конкретні висновки спеціаліста-психолога. Визначення розміру моральної шкоди здійснювалось за методикою О. М. Ерделевського і хоча ця методика з 29 січня 2016 року дійсно виключена з реєстру ексклюзивних методик, вона була залишена в переліку рекомендованої літератури по визначенню, наявності і розміру моральної шкоди, а також за свідченнями психолога Ірхіна Ю.Б. надалі застосовується в експертній практиці. Водночас, зменшуючи розмір шкоди, судом першої інстанції застосовано необґрунтований суб`єктивний підхід, як і виключення відповідальних за спричинення шкоди з числа відповідачів ТОВ «Парком Транс» і ТОВ «Укртрансоіл-2009», оскільки Звітом Урядової комісії та Актом форми Н.5 встановлено, що у якості зберігача паливно-мастильних матеріалів також було ці товариства. Поводження з бензином та паливно-мастильними матеріалами також є джерелом підвищеної небезпеки у розуміння частини першої статті 1187 ЦК України, а тому відповідачі мають нести солідарну відповідальність за спричинену шкоду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме з ТОВ «Побутрембудматеріали», як власника об`єкта підвищеної небезпеки, підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн з урахуванням доведеного факту завдання позивачу моральної шкоди внаслідок надзвичайної події, яка сталась на нафтобазі у Васильківському районі Київської області, а також характеру і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту позивача та довідкою виконавчого комітету Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області № 551 від 25 липня 2018 року.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 8 жовтня 2007 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку за вказаною адресою.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області № 350 від 14 травня 2018 року, домоволодіння, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , знаходяться в кілометровій зоні від нафтобази «БРСМ-Нафта».

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус інваліда ІІ групи загального захворювання довічно та перебуває на обліку у Васильківському об`єднаному управлінні ПФУ Київської області.

Встановлено, що 8 червня 2015 року близько 17 год. 00 хв. на нафтобазі, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Південна,1 , виникла пожежа, яка тривала до 20 червня 2015 року.

Звітом Урядової комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що виникла 8 червня 2015 року, створеної відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 9 червня 2015 року № 583-р про результати ліквідації наслідків надзвичайної ситуації на території нафтобази ТОВ «Побутрембудматеріали» підтверджено статус події - пожежі як надзвичайної ситуації, підтверджено загибель 5 осіб та травмування 16 осіб; підтверджено, що пожежа тривала з 17 години 8 червня 2016 року по 10 годину 20 червня 2016 року; зафіксовано, що в гасінні пожежі загалом прийняло участь 939 осіб та 117 одиниць спецтехніки; що нафтобаза ТОВ «Побутрембудматеріали» із-за порушень містобудівного законодавства, правил технічної, пожежної та екологічної безпеки функціонувала як аварійно-небезпечний об`єкт, що пожежа мала негативні наслідки для довкілля; що пожежа являла собою загрозу для життя людей кількох населених пунктів із-за близькості нафтобази до військового складу боєприпасів; що такого розвитку подій вдалося уникнути лише внаслідок самовідданих пожежників по гасінню.

Згідно з актом за формою Н-5 про проведення спеціального розслідування нещасних випадків (аварії) на нафтобазі ТОВ «Побутрембудматеріали», який в деталях доповнює висновки звіту Урядової комісії, підтверджено надзвичайний характер події. У висновку вищезазначеного акту відзначено, що ТОВ «Побутрембудматеріали» являлось власником нафтобази, а ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Укртрансоіл-2009» експлуатантами нафтобази та зберігачами на ній ПММ і всі троє являються відповідальними за пожежу - надзвичайну подію. Крім того, в зазначеному акті зафіксовані ряд порушень, які були виявлені та стосуються функціонування самої нафтобази та дій окремих осіб.

Отже, влітку 2015 року, а саме з 8 червня 2015 року на території Васильківського району Київської області, внаслідок пожежі на нафтобазі ТОВ «Побутрембудматеріали» мала місце надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня, тобто подія, яка є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення, зміну і припинення правовідносин щодо здійснення конституційного права на безпечне для життя та здоров`я довкілля та відшкодування заподіяної порушенням цього права шкоди.

Із висновку психолога за результатами психологічного дослідження від 9 грудня 2018 року вбачається, що надзвичайна ситуація, яка пов`язується з пожежею на нафтовому комплексі структур «БРСМ», очевидно була травмуючою для ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Відносини, пов`язані з діяльністю об`єктів підвищеної небезпеки, регулюються Конституцією України, цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб`єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Побутрембудматеріали» є власником земельної ділянки за адресою: Київська область, Васильківський район, Глевахівська селищна рада, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування нафтобази, кадастровий номер :03:005:0001.

Таким чином, ТОВ «Побутрембудматеріали» є володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом вірно встановлено що, нафтобаза, на якій відбулась пожежа, є об`єктом підвищеної небезпеки. Особи, винні у цій пожежі до відповідальності не притягнуті. Але в судовому засіданні не встановлено наслідку дій непереборної сили чи умислу потерпілих (позивачів) у даній пригоді, тому з урахуванням статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вина осіб для відшкодування моральної шкоди не є обов`язковою умовою.

1 травня 2015 року між ТОВ «Побутрембудматеріали» (орендодавець) і ТОВ «Парком Транс» (орендар) укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає за плату на певний строк у користування нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс-нафтобаза за наведеною вище адресою, відповідно до акта приймання - передачі нерухомого майна, об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності (пункт 1.3); строк дії вказаного договору складає 2 роки з моменту передачі об`єкту оренди за актом приймання-передачі нерухомого майна (пункт 3.2).

Отже, на час виникнення страхового випадку діяв договір оренди, який, на момент передачі орендарю об`єкта оренди, відповідав всім санітарним, протипожежним та технічним вимогам, згідно пункту 5.1 договору оренди.

Обов'язок забезпечення належного догляду за об`єктом та його схоронністю, у тому числі пожежної безпеки об`єкта оренди згідно до пункту 6.3.2 договору віднесено до обов`язків орендаря. Під час передачі 1 травня 2015 року, згідно даних акту приймання - передачі від ТОВ «Побутрембудматеріали» до ТОВ «Парком Транс» ауважень та претензій щодо якості, кількості та стану об`єкта оренди сторони не висловили. При цьому ТОВ «Побутрембудматеріали» не зазначило про недоліки об`єкта оренди відповідно до пункту 6.1.3 договору оренди.

Відповідальною особою за цей об`єкт є ТОВ «Побутрембудматеріали», згідно з паспортом потенційно небезпечного об`єкта «Нафтобаза ТОВ «Побутрембудматеріали» розташованого за наведеною вище адресою, у якому наведено небезпечні технологічні процеси виробництва з небезпечними речовинами та характеристику основних джерел небезпеки підприємства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» суб`єкт господарської діяльності зобов`язаний: вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу; повідомляти про аварію, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, і заходи, вжиті для ліквідації її наслідків, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування та населення; забезпечувати експлуатацію об`єктів підвищеної небезпеки з додержанням мінімально можливого ризику; виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів, які регулюють діяльність об`єктів підвищеної небезпеки.

За змістом пунктів 21, 23 частини першої статті 20, частини третьої статті 55 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить, зокрема забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки; здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики. Забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Встановлено, що органами Державного нагляду і контролю у сфері пожежної безпеки здійснено понад 10 перевірок нафтобази ТОВ «Побудрембудматеріали», за результатами яких неодноразово виносилися постанови про застосування запобіжних заходів, складалися протоколи про адміністративні правопорушення у сфері пожежної безпеки, а керівництво нафтобази притягувалося до адміністративної відповідальності.

Так, за результатами перевірки дотримання вимог пожежної та техногенної безпеки, проведеної у травні 2015 року (на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 січня 2015 року № 317-р «Про надання дозволу на проведення планових перевірок стану пожежної та техногенної безпеки»), складено та вручено керівнику об`єкта акт від 20 травня 2015 року № 53 та припис про усунення виявлених порушень, яким запропоновано до виконання 64 заходи та надано термін для усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки до 22 липня 2015 року.

Згідно з приписом про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту від 30 квітня 2014 року № 284, складеного Васильківським районним відділом ГУ ДНС України у Київській області Державної служби України з надзвичайних ситуацій, при проведенні у період з 14 по 30 квітня 2014 року планової перевірки нафтобази по вул. Південна, 1 у смт. Глеваха щодо додержання та виконання ТОВ «Побутрембудматеріали» вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту відповідно до Кодексу цивільного захисту України, директору ТОВ «Побутрембудматеріали» Щербатку В.В. запропоновано вжити заходів пожежної безпеки для усунення виявлених порушень.

Відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 4 червня 2015 року КИТгБ № 26132, складеного головним державним інспектором з питань цивільного захисту та техногенної безпеки Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки відносно провідного інженера ТОВ «Побутрембудматеріали» Южаніна Ю.А., під час перевірки встановлено ряд порушень, допущених при реконструкції об`єкта, що стало підставою для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності; постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 липня 2015 року цю особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення.

Згідно з висновком від 18 вересня 2015 року № 11993/15-47 судової пожежно-технічної експертизи за фактом пожежі, що сталася 8 червня 2015 року на території нафтобази по вул. Південній, 1, у смт. Глеваха, Васильківського району Київської області, яка призначена у кримінальному провадженні № 0000881, осередок пожежі знаходився у місці виникнення електричної іскри між однією (з трьох) парою контактів (рухомого і нерухомого) у магнітному пускачі, встановленому у металевій шафі, яка була закріплена на кронштейні пересувного насосного електроагрегату, що знаходився між резервуарами № 90 і № 36, при наявній у цій шафі вибухо-пожежонебезпечної концентрації суміші парів горючої рідини з киснем повітря. Наявність цієї концентрації, здатної до займання, з`явилася після розгерметизації трубопроводу, виконаного із гумотканинного рукава, за допомогою якого до виникнення пожежі здійснювалося перемішування пального, що містилося у резервуарі № 90, і внаслідок розлиття пального на поверхню землі, що витікало із зазначеного резервуара поблизу зазначеного електроагрегату; причиною пожежі послужило вибухове займання утвореної суміші парів горючої рідини, що вилилася з резервуару № 90, з киснем повітря у встановленому за результатами проведення досліджень осередку пожежі.

Згідно з висновком судових експертів за результатами проведення комплексної судової вибухо-технічної, пожежно-технічної експертизи та з безпеки життєдіяльності від 20 квітня 2016 року № 11934/15-46/14796/14797/15-47, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі постанови старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000881, виникнення пожежі на території нафтобази по вул . Південній , 1 у смт. Глеваха, Васильківського району, Київської області пов`язано з недотриманням вимог пожежної безпеки, а саме пунктів 1.1-1.3, 9.2 Правил Пожежної безпеки в Україні, пункту 4.6.11 Правил улаштування електроустановок, зокрема відповідними працівниками підприємства.

Вказані обставини, зокрема, встановлені постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 квітня 2018 року у справі №911/3782/16 за позовом ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» до ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «Парком Транс» про стягнення коштів, а отже, згідноз частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на час передачі об`єкта оренди за договором оренди майна від 1 травня 2015, укладеним між ТОВ «Побутрембудматеріали» і ТОВ «Парком Транс», існували недоліки, що можуть бути небезпечними та призвести до негативних наслідків.

За змістом частини другої статті 780 ЦК шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що саме ТОВ «Побутрембудматеріали», як власник нафтобази і володілець джерела підвищеної небезпеки є відповідальною особою за заподіяння моральної шкоди внаслідок пожежі, при тому що ним не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-79 ЦПК України ту обставину, що пожежа, яка виникла 8 червня 2015 на належному відповідачу об`єкті підвищеної небезпеки сталася саме внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного сторонами судового рішення, враховує і ту обставину, що постановами Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, від 17 січня 2019 року та від 6 березня 2019 року в аналогічних справах також встановлено ряд фактів, зокрема, щодо наявності самої надзвичайної події, заподіяння моральної шкоди мешканцям прилеглих територій, обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та, зокрема, що винною особою у заподіянні моральної шкоди фізичним особам є саме власник нафтобази - відповідач ТОВ «Побутрембудматеріали».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що усі відповідачі несуть солідарну відповідальність за спричинення йому шкоди, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У відповідності до положень статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяною нею. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

За відсутності доказів, підтверджуючих сукупність та взаємопов`язаність дій відповідачів, об`єднаних спільними намірами, немає підстав для покладення на відповідачів солідарної відповідальності за заподіяну позивачам моральну шкоду.

Пред`являючи в суді позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що пожежа на нафтобазі, причини, що до неї призвели, явили собою очевидну загрозу для його життя і здоров`я, життя і здоров`я членів його сім`ї, загрозу для природного довкілля та екологічної безпеки, привели до порушення усталених способів особистого і сімейного життя, безпеки житла, до звуження можливостей використання продукції особистого підсобного господарства. Внаслідок зазначених аспектів позивач та члени його сім`ї переживали та переживають значні душевні страждання, що знайшли свій прояв у постійному стресі, страхах, тривогах та моральних муках.

Вказані обставини позивач підтвердив у наданих поясненнях в суді першої інстанції та долученим до справи висновком психологічного дослідження.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право на безпечне для життя та здоров`я довкілля - це одне з фундаментальних і всеохоплюючих прав людини і громадянина.

За частиною першою статті 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно частиною першою статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадів, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини першої статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права кожного на життя охороняється законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Цілком очевидно, що праву громадян на сприятливе (безпечне для життя та здоров`я) довкілля кореспондує обов`язок усіх інших осіб (будь то фізичних чи юридичних) утримуватися від дій, які можуть порушити це право.

У відповідності до норми статті 282 ЦК України, фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю.

Згідно із статтею 293 ЦК України, фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побути, а також права на її збирання та поширення.

Діяльність фізичної та юридичної особи, що приводить до нищення, псування, забруднення довкілля є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.

Фізична особа має право на безпечні для неї продукти споживання (харчові продукти та предмети побуту).

Відповідно до пункту а частини першої статті 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище.

Проживання ОСОБА_1 на території Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області у житловому будинку з власною присадибною ділянкою, на якій плодові дерева та кущі виноградників, підтверджується належними та допустимими доказів у справі, у тому числі довідкою виконкому Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області від 14 травня 2018 року № 348.

Під час апеляційного перегляду справи, судом також встановлено, що під час самої пожежі на нафтобазі та після неї відповідними службами проводились дослідження щодо стану екології навколо місця події (проби ґрунту, води, повітря, продуктів) на вміст небезпечних речовин і отримані результати свідчили про незадовільну ситуацію в районі спостережень саме на момент проведення замірів.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що в районі надзвичайної ситуації мав місце вплив безпосередньо наслідків цієї пожежі у вигляді опадів чорного кольору на території навколо епіцентру події, що призвело до забруднення харчових продуктів на земельних ділянках та самого ґрунту.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами встановлено доведеність факту можливого забруднення довкілля, як наслідок надзвичайної події та впливу на життя та здоров`я позивача.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано врахував рішення Європейського суду з прав людини «Дземюк проти України». Цим рішенням Європейський суд з прав людини визначив, що для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня, щоб скарги підпадали під дію статті 8 Конвенції (див. рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Лопес Остра проти Іспанії» (Lopez Ostra v. Spain), п. 51, Series А № 303-С, та рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), пп. 69-70). Тому, для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя ( рішення від 2 грудня 2010 року у справі «ІванАтанасов проти Болгарії» (Ivan Atanasov v. Bulgaria), заява № 12853/03, п. 66). У зв`язку з цим Суд у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Дубецька та інші проти України» (Dubetska and Others v. Ukraine), заява № 30499/03, пп. 110 та 113) встановив, що забруднення води є одним з чинників, які впливають на стан здоров`я заявників, а отже - на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя.

Оцінка такого мінімального рівня є відносною та залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність і тривалість шкідливого впливу та його фізичні чи психологічні наслідки. Також має братися до уваги загальний контекст довкілля. Суд нещодавно нагадував, що не може бути небезпідставної скарги за статтею 8 Конвенції, якщо шкода, стосовно якої подаються скарги, є незначною у порівнянні з екологічними ризиками, притаманними життю в кожному сучасному місті ( рішення від 14 лютого 2012 року у справі «Харді та Мейл проти Сполученого Королівства» (Hardy and Maile v. the United Kingdom), заява № 31965/07, п. 188).

Що стосується погіршення стану здоров`я, то важко відрізнити вплив екологічних ризиків від впливу інших відповідних факторів, таких як вік, професія або особистий спосіб життя. Також, що стосується загального контексту довкілля, то немає сумнівів в тому, що сильне забруднення води та ґрунту може негативно вплинути на громадське здоров`я загалом та погіршити якість життя особи, але його фактичний вплив у кожному окремому випадку неможливо визначити у кількісному вираженні; «якість життя», власне, є суб`єктивною характеристикою, яка не піддається точному визначенню.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

В обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди в сумі 100 000 грн позивач посилався на дані висновку психологічного дослідження, з якого слідує, що надзвичайна ситуація, яка пов`язується з пожежею на нафто комплексі структур «БРСМ» була травмуючою для позивача. Глибина та інтенсивність психотравмуючого впливу на особистість позивача за обставин, які було піддано дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для його життя і психічного здоров`я. За обставин, які розглянуті в дослідженні, позивачу завдано моральної шкоди. Між психотравмучими факторами та спричиненою моральною шкодою, завданою позивачу вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

У той же час, при визначенні розміру моральної шкоди, вказаний висновок прийнятий до уваги судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, наданими позивачем в обґрунтування своєї позиції.

На думку колегії суддів апеляційного суду, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано врахував глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивача, звернув увагу на те, що усвідомлюючи масштаб надзвичайної ситуації, позивач переживав значний стрес, пов`язаний із очевидною загрозою для його життя і здоров`я та його сім`ї, загрозу для довкілля та екологічної безпеки. Тривалий час гасіння пожежі, погіршення самопочуття у зв`язку із густим димом, їдким запахом горіння паливних матеріалів, тривога, пов`язана із забрудненням ґрунту та води, спричинили позивачу багато незручностей, психологічне виснаження та навіть певну міру фізичних страждань, що у сукупності дає підстави вважати обґрунтованими доводи позивача щодо порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням принципів розумності й справедливості та конституційної значимості права кожного на безпечне для життя і здоров`я довкілля, колегія суддів розглядає відшкодування завданої порушенням цього права шкоди, як соціальну цінність людини, яка має бути закріплена гарантією здійснення фізичними особами такого права та можливістю судового захисту у разі його порушення.

Враховуючи зазначене, обставини справи, характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів вважає вірним та належним чином обгрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову й стягнення з відповідача - ТОВ «Побутрембудматеріали», як власника об`єкта підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Побутрембудматеріали» щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо фізичного болю та страждань, які позивач зазнав, та негативного впливу пожежі на його стан здоров`я, колегія суддів вважає безпідставними з наступних підстав.

Як зазначалось вище право на безпечне життя та здорове довкілля є фундаментальним правом людини і громадянина.

16 червня 1972 року уперше закріплено право на сприятливі умови життя в навколишньому середовищі, якість якого дозволяє проводити гідне і процвітаюче життя.

У Декларації в Ріо-Де-Жанейро з навколишнього середовища і розвитку від 14 червня 1992 року закріплено право громадян на здорове і плідне життя в гармонії з природою.

За змістом статті 293 ЦК України право на безпечне для життя і здоров`я довкілля належить до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Критерії безпечного стану довкілля визначаються екологічними стандартами і нормативами та технічними, санітарно-гігієнічними, будівельними й іншими нормами та правилами, що містять вимоги щодо охорони навколишнього середовища.

Відповідно до них мають здійснюватись розміщення, проектування, реконструкція, введення в експлуатацію підприємств, споруд, експлуатація транспорту.

Звітом Урядової комісії про результати ліквідації наслідків надзвичайної ситуації встановлено, що нафтобаза ТОВ «Побутрембудматеріали» через порушення містобудівного законодавства, правил технічної, пожежної та екологічної безпеки, функціонувала як аварійно-небезпечний об`єкт.

У жовтні 2009 року ТОВ «Побутрембудматеріали» набуло права власності на виробничо-складську базу нафтопродуктів з резервуарним парком для палива 3 525 куб. м.

Модернізацію існуючого комплексу виробничо-складської бази нафтопродуктів у період з 2011 року по 2012 рік проводило ТОВ «Побутрембудматеріали». Проект модернізації передбачав додаткове розміщення 5 резервуарів по 900 куб. м. та 17 резервуарів по 50 куб. м.

Втім, замість запланованих проектом резервуарів, було розміщено на 8 резервуарів більше.

Розслідуванням, проведеним Державною службою України з питань праці, були визначені причини пожежі, а саме: здійснення операцій технологічного процесу з порушенням вимог нормативних документів; експлуатація обладнання загального призначення (не спеціалізованого, не у вибухозахищеному виконанні); експлуатація виробничо-складської бази надходження продуктів без проектної та виконавчої документації, акту готовності об`єкта до експлуатації, сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, нормативним документам, нормативно-правовим актам з охорони праці; недотримання протипожежних відстаней; участь у виробничому (технологічному) процесі осіб, які не мають професійної підготовки, у тому числі з охорони праці.

Крім того, про надзвичайний характер пожежі свідчить і масштабне висвітлення її обставин засобами масової інформації.

Посилання апеляційної скарги ТОВ «Побудрембудматеріали» про те, що в матеріалах справи відсутній обвинувальний вирок суду, який давав би підстави покладення відповідальності на винних осіб, колегія суддів не приймає, оскільки аварія сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, а відповідно до статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» така відповідальність настає незалежно від вини суб`єкта господарювання, у власності якого перебуває об`єкт.

Доводи апеляційної скарги про те, що конкретних доказів завдання шкоди здоров`ю позивачам не надано, колегія суддів знаходить помилковими, оскільки встановлення фактичні обставини справи, та досліджені судом докази, дають підстави дійти протилежних висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній