Дата документу 22.10.2019 Справа № 337/1000/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/1000/19 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
№ 22-ц/807/3159/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19.02.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ним було укладено кредитний договір №057-99/К-07 про надання кредиту.

В той же день, 19.02.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ним укладено договір іпотеки №057-99/Z-07.

В 2012 р. ПАТ "Дельта-Банк" звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, в порядку п. 6.2 Кредитного договору, ст. 1049-1050 ЦК України.

04.12.2012 р. рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з позичальника всю суму заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 326975,21 грн.,

Рішення суду набрало чинності 14.12.2012 р., сторонами не оскаржувалось.

В період з 14.12.2012 р. по день звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом, ПАТ "Дельта Банк" до суду з позовами щодо стягнення іншої суми заборгованості, в тому числі додаткової, не зверталося.

05.07.2018 р. позичальником ОСОБА_1 було виконано рішення суду від 04.12.2012 р., сума заборгованості за кредитним договором, встановлення рішенням суду, була сплачена в повному обсязі на користь Банку, шляхом сплати грошових коштів через виконавчу службу, що підтверджується платіжним дорученням №4769 від 05.07.2018 р.

27.07.2018 р. ВПВР ДВС ГТУЮ у Запорізькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду від 14.12.2012 р., в порядку п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати кредитний договір від 19.02.2007 р. припиненим в зв`язку з достроковим стягненням заборгованості внаслідок ухвалення рішення суду від 04.12.2012 року та визнати договір іпотеки від 19.02.2007 року припиненим в зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано кредитний договір від 19.02.2007 року №057-99/К-07 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») припиненим;

Визнано договір іпотеки від 19.02.2007 р. №057-99/Z-07 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С., за №380 припиненим.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що 19.02.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №057-99/К-07 про надання кредиту.

В той же день, 19.02.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №057-99/Z-07.

Пунктом 2.6 Кредитного договору, сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня його надання до дня його повернення.

Згідно п. 4.2.5 Кредитного договору, сторони встановили можливість встановлення дострокового дня повернення кредиту, а саме: позичальник був зобов`язаний достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом у разі настання випадків, передбачених п. 6.2 цього договору. Зобов`язання, передбачене цим пунктом повинне бути виконане позичальником протягом 15 робочих днів з дати надіслання Банком Позичальнику відповідної письмової вимоги.

Пунктом 6.2 Кредитного договору, було передбачено право кредитора зменшити строк користування кредитом, а саме: кредитор має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або його поручителями (гарантами, іпотекодавцями, майновими поручителями) умов цього Договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги (а у випадку передбаченому п. 4.2.5. не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим Договором, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, уразі настання будь-якого із перелічених в договорі випадків.

В 2012 р. ПАТ "Дельта-Банк" звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, в порядку п. 6.2 Кредитного договору, ст. 1049-1050 ЦК України.

04.12.2012 р. рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з позичальника всю суму заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 326975,21 грн.,

Рішення суду набрало чинності 14.12.2012 р., сторонами не оскаржувалось.

В період з 14.12.2012 р. по день звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом, ПАТ "Дельта Банк" до суду з позовами щодо стягнення іншої суми заборгованості, в тому числі додаткової, не зверталося.

05.07.2018 р. позичальником ОСОБА_1 було виконано рішення суду від 04.12.2012 р., сума заборгованості за кредитним договором, встановлення рішенням суду, була сплачена в повному обсязі на користь Банку, шляхом сплати грошових коштів через виконавчу службу, що підтверджується платіжним дорученням №4769 від 05.07.2018 р.

27.07.2018 р. ВПВР ДВС ГТУЮ у Запорізькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду від 14.12.2012 р., в порядку п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, о обов`язок по сплаті боргу на користь банку був покладений на позивача судовим рішенням, яке було виконане ним у повному обсязі та виконавче провадження закінчено.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки позивач виконав рішення суду, за яким банк стягнув з нього заборгованість за кредитним договором, яка існувала станом на 10.01.2012 р., то зобов`язання за кредитним договором, які були встановлені судовим рішенням, були виконані позивачем.

Суд першої інстанції послався на те, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд навів у судовому рішенні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) за якими «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Верховного суду від 17.10.2018 р. по справі №308/10886/15 також було акцентовано увагу на тому, що якщо позивальник та поручитель належним чином виконали свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, - таке зобов`язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки).

Також у постанові Верховного суду від 20.02.2019 №758/13462/15-ц зазначається, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивачів не заявлялись. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом

Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України "Про іпотеку").

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У відповідності до ст. 17 Закону, Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Доводи представника відповідача щодо невиконання позичальником судового рішення в частині сплати суми стягненого судового збору не спростовує доводів щодо виконання узятих зобов`язань за кредитним договором.

Тож враховуючи факт виконання ОСОБА_1 рішення суду про дострокове стягнення з нього суми заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те що зобов`язання за кредитним договором є припиненими в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, що відповідно, свідчить про припинення зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору.

У апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що з моменту набрання рішенням про дострокове стягнення заборгованості до повного погашення боргу минуло більше п`яти років, при цьому договір не було розірвано, а відтак протягом цього часу договір був чинним.

Таке посилання не узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, на який послався суд та не може бути прийнято як підстава для відмови у позові.

Посилання апелянта на п. 2.6. Кредитного договору, за яким проценти нараховуються з дня отримання кредиту до повного його погашення не є переконливим.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, а також умова договору про це, можуть бути застосовані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після ухвалення рішення про дострокове стягнення заборгованості (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18., на яку послався суд першої інстанції.

У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим посилання у апеляційній скарзі про необхідність стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, а відтак і про те, що договір не може бути визнаним припиненим - є необґрунтованими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко