Справа № 509/5736/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Козирський Є.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 про забезпечення позову до його подання,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його подання, в якій зазначив, що 01.09.2019 року ОСОБА_1 дав в борг ОСОБА_2 (Позичальник) грошові кошти в сумі 3 784 500,00грн., що еквівалентно 150 000 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кошти 11.10.2019 року. Однак до теперішнього часу Позичальник не повернув борг, не вчинив жодних дій спрямованих на його погашення. На підтвердження виникнення грошового зобов`язання та факту передачі заявником грошових коштів в борг Позичальникові між ними було укладено договір позики №1 від 01.09.2019 року, з умов якого випливає, що Позичальник взяв у Заявника в борг 3 784 500,00грн, що еквівалентно 150 000 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 11 жовтня 2019 року, що підтверджується п.1 та п.2 Договору позики. Станом на 21.10.2019 року Позичальником не було вчинено жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості за Договором позики.

Крім того, з метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язання за договором позики, між заявником та поручителем 01 вересня 2019 року було укладено договір поруки, за умовами якого:

«1.1. Поручитель зоболв`язується відповідати перед Кредитором (Заявник) за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 15.03.2006 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , що виникли з Договору позики №1 від 01.09.2019 року (далі Основний договір), який був укладений між кредитором та Боржником (Позичальник).

2.1. У відповідності до п.1 Основного договору предметом основного договору є грошові кошти в сумі 3 784 500,00 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США.

2.2. Датою виконання зобов`язання за Основним договором є 11.10.2019р. Договором поруки у п.5.1, пп. 5.1.1. передбачено, що у випадку порушення Боржником (Позичальник) зобов`язання перед Крдитором (Заявник) за Основним договором, Поручитель зобов`язаний виконати за Боржника (Позичальник) зобов`язання за Основним договором на користь Кредитора у 5-ти денний строк.».

Станом на 21.10.2019 року Поручителем, не вчинено жодних дій спрямованих на виконання своїх обов`язків як Поручителя за Договором поруки.

На звернення та вимоги, щодо негайного виконання договору позики та договору поруки, а саме повернення грошових коштів в розмірі 3 784 500 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США Позичальник та Поручитель вказують на те, що грошей немає і повертати їх не збирається.

В якості забезпечення позову просить суд накласти арешт на належне ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 297,1 кв.м. (житлова 153,9 кв.м.), знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка, загальною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:021:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Заборонити ОСОБА_2 вчиняти правочини щодо відчуження та передачі в користування третім особам належного йому, вказаного вище нерухомого майна, в тому числі, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій. Накласти арешт на належне ОСОБА_3 нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 175,5 кв.м. ( житлова - 102,0 кв.м.), знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:0136, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Заборонити ОСОБА_3 вчиняти правочини щодо відчуження та передачі в користування третім особам належного йому, вказаного вище нерухомого майна, в тому числі, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій.

Заявник вважає, що його права є порушеними та планує подати позовну заяву про стягнення боргу за договором позики. Заявник вважає, що існує ризик того. Що позичальник та Поручитель будуть вживати заходів, спрямованих на відчуженн майна іншим особам, що в майбутньому може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсягпозовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

По даній справі заявником не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони, про що було вказано у рішенні ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38), а принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63), а в даному випадку вказаний вид забезпечення позову який просить застосувати позивач - ставить осіб, які можуть отримати статус учасника справи (відпвідачів) вкрай суттєво невигідне процесуальне становище відносно до позивача, враховуючи викладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Є.С. Козирський