П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня2019 року

м. Київ

справа № 465/7196/13-ц

провадження № 61-9811св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

боржник (заявник) - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2,

заінтересована особа- Головне управління юстиції у Львівській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у складі судді Шандра М.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року Головне управління юстиції у Львівській області звернулось до суду з клопотанням, в якому просило визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Франківського районного суду м. Львовавід 16 травня 2018 року клопотання Головного управління юстиції у Львівській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16 травня 2018 року 400 злотих складає 2 908, 36 грн.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, клопотання Головного управління юстиції у Львівській області відповідає вимогам статті 466 ЦПК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття провадження у справі відсутні, оскільки 31 травня 2018 року ОСОБА_1 , припинивши договір про надання правової допомоги з адвокатом Петролюком А.М., та, перебуваючи у м. Львові, не був позбавлений можливості самостійно дізнатися інформацію про розгляд даної справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, в якій просить скасувати це судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з франківського районного суду м. Львова вищезазначену цивільну справу № 465/7196/13-ц.

У червні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом, ухвалюючи рішення не досліджено всі надані докази поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження. При цьому, зазначав, що він є військослужбовцем та неодноразово виїздив на тривалий термін у службові відрядження в зони бойових дій у Луганській та Донецькій областях, у зв`язку з чим до 31 травня 2018 року його інтереси представляв ОСОБА_4 , відповідно до укладеного договору на представництво його інтересів у цій справі.

Вказує, що адвокат Петролюк А. М. не повідомив його про постановлення ухвали суду першої інстанції, посилаючи на те, що він не був присутній під час оголошення, на підставі чого, 31 травня 2019 року ОСОБА_1 розірвав договори про надання правової допомоги, а також підписав з ОСОБА_4 акт приймання - передачі документів. Про існування ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року ОСОБА_1 дізнався лише у січні 2019 року, після чого лише 13 лютого 2019 року отримав від адвоката Петролюка А. М. копію ухвали суду, та 15 лютого 2019 року подав апеляційну скаргу.

Вважав, що підстави поновлення строку були поважними, тому суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що у липні 2013 року Головне управління юстиції у Львівській області звернулось до суду з клопотанням та просило визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2014 року, за участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , в задоволенні клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 11 березня 2014 року Головне управління юстиції у Львівській області подало апеляційну скаргу та просило скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити клопотання в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року, за участю за участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2014 року скасовано та передано питання про розгляд клопотання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2010 року.

Не погоджуючи з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року, за участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року скасовано, питання про розгляд клопотання Головного управління юстиції у Львівській області передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2016 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про зупинення провадження по розгляду клопотання Головного управління юстиції у Львівській області.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року зупинено провадження по розгляду клопотання Головного управління юстиції у Львівській області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 - адвокат Островський Ю.М. подав апеляційну скаргу, та просив скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року, що перешкоджає подальшому розгляду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року, за участю представника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , клопотання Головного управління юстиції у Львівській області задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєсьця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16 травня 2018 року 400 злотих складає 2 908 грн. 36 коп.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та просив скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в повному обсязі у клопотанні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, для надання заяви з наведенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Судом направлено копію ухвали на адресу ОСОБА_1

20 березня 2019 року до суду надійшла заява від ОСОБА_8 про видачу копії ухвали суду від 04 березня 2019 року, яку він отримав 21 березня 2019 року, що підтверджується власноручною розпискою на заяві (том 2, а.с. 184).

28 березня 2019 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з поважних причин, посилаючись на те, що він не був присутній в судовому засіданні під час постановлення оскаржуваної ухвали, копію повного тексту ухвали отримав лише 13 лютого 2019 року від свого представника ОСОБА_4 , згідно Акту прийому-передачі від 13 лютого 2019 року. Вказував, що внаслідок того, що його представник не повідомляв його про хід справи та щодо проголошення повного тексту оскаржуваної ухвали, вважав, що строк пропущено з поважних причин.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року відмовлено у відкриті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 31 травня 2018 року припинив договір про надання правової допомоги з адвокатом Петролюком А.М.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно з частиною першої та другої статті 354 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статті 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Отже, у разі оскарження судового рішення зі спливом значного періоду часу, заявником має бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Згідно з частиною першої статті 44 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині третій статі 2 ЦПК України, в редакції після 15 грудня 2017 року, визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, зокрема неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11).

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року, апеляційний суд виходив з того, що причини, які ОСОБА_1 зазначає у клопотанні для поновлення строку є неповажними.

Так, апеляційний суд в своїй ухвалі зазначає, що ОСОБА_1 ще 31 травня 2018 року припинив договір про надання правової допомоги з адвокатом Петролюком А.М. проте звернувся до суду з апеляційною скаргою лише 15 лютого 2019 року, що свідчить про його незацікавленість самостійно дізнатись інформацію щодо розгляду справи. Також, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 перебував у місті Львові та не був позбавлений можливості оскаржити судове рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що він отримав ухвалу суду першої інстанції лише 13 лютого 2019 року були аналогічними доводам апеляційної скарги, тому Касаційний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що це не може бути належною підставою для поновлення строку, оскільки заявником не обґрунтовано, чому він відразу після припинення договору з адвокатом Петролюком А. М. не прийняв від нього всі документи про справі.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться тексти усіх оскаржуваних судових рішень по справі № 465/7196/13-ц у тому числі усі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 208 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 16 травня 2018 року.

Вказане свідчить, що скаржник мав можливість слідкувати за ходом розгляду свої справи, дізнаватись про його результати та своєчасно подати апеляційну скаргу у встановлені процесуальним законом строки і у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд. А й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Розгляд даної справи розпочався у 2014 році, під час якого був присутній як ОСОБА_1 так і його представник ОСОБА_4 .

Таким чином, скаржник ОСОБА_1 , після розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Петролюком А. М. (31 травня 2018 року) не був позбавлений самостійно дізнатись про рух справи та подати в строк апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров