ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/620/19
Канівський міськрайонний суд Черкаської області
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності.

З врахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним та ОСОБА_1 по ? частці від 2/10 часток квартири АДРЕСА_1 , яка набута у період шлюбу та припинити право спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/10 частку у вказаній квартирі та визнати за ним право власності на цю квартиру в цілому.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по ? частці від 2/10 частки квартири АДРЕСА_1 , яка набута у період шлюбу. Припинено право спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/10 частку в квартирі АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції в частині припинення права спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/10 частку в квартирі АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 скасовано. У задоволенні позову у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Черкаської області від 13 вересня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, судом касаційної інстанції передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

24 травня 2018 року відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 31 січня 2017 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Підставою для поновлення строку зазначено те, що про існування зазначеного рішення відповідач дізнався лише 20 травня 2018 року, коли його представник ознайомився з матеріалами справи. Сам відповідач участі в судових засіданнях не брав, оскільки ще 27.01.2017 року подав заяву про розгляд справи без його участі. Копію судового рішення він не отримував. В зворотньому поштовому повідомленні про отримання копії судового рішення, стоїть підпис « ОСОБА_1 », який не відповідає оригінальному підпису, що міститься в матеріалах справи. Копію оскаржуваного рішення відповідач отримав лише 27.04.2018 року, подавши відповідну заяву до місцевого суду.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В частині 1 статті 294 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення суду) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Визначений у статті 358 ЦПК України строк на апеляційне оскарження в один рік не підлягає поновленню, окрім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; чи пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

Як видно із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 27 січня 2017 року подала заяву до суду про визнання позовних вимог та просила справу слухати без її участі.

Колегія суддів, звертає увагу, що відповідачем при поданні заяви зазначено адресу місця проживання АДРЕСА_2 .

31 січня 2017 року судом ухвалено рішення у справі, при цьому фіксування судового засідання не відбувалося у зв`язку із неявкою сторін у справі.

Як видно із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 077, судове рішення вручене особисто ОСОБА_1 03 лютого 2017 року за адресою АДРЕСА_2 .

26 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про повторну видачу їй копії рішення суду від 31.01.2017 року, яке їй було вручено 27.04.2017 року. Крім того, за повторну видачу спірного рішення нею було сплачено судовий збір в розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір», що підтверджується квитанцією від 26.04.2018 року за №156, що свідчить про той факт, що 03.02.2017 року нею було отримано рішення суду.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_1 залучена до участі у справі в якості відповідача.

10 січня 2017 року судом першої інстанції їй було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судова повістка (а.с. 30).

27 січня 2017 року нею особисто подано до суду заяву в якій вона визнала позовні вимоги та просила суд розглядати справу у її відсутність.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Однак якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги в частині підстав для поновлення строку на оскарження судового рішення доходить висновку, що оскільки апеляційну скаргу на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року подано лише 24 травня 2018 року, тобто після спливу 15 місяців з дня отримання повного тексту судового рішення, ОСОБА_1 у скарзі не зазначено обставин непереборної сили, що перешкоджало подати апеляційну скаргу, тому вважає, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Твердження ОСОБА_1 , що вона не отримувала вказане рішення суду 03 лютого 2017 року ґрунтуються на припущеннях, оскільки при поданні заяви про отримання копії спірного рішення нею було зазначено саме про повторне його отримання та сплачено за це відповідний судовий збір.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у разі подачі апеляційної скарги після спливу одного року закон не передбачає залишення апеляційної скарги без руху.

У статті 357 ЦПК України роз`яснено особі право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку, разом з тим встановлений статтею 358 ЦПК України строк є преклюзивним та не підлягає поновленню, крім випадків, визначених у частині 2 цієї статті, які у зазначеній справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 358 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту винесення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Судді: Б.Б. Вініченко

В.Д. Храпко

С.І. Бондаренко