ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3781/18Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/837/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 301030300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Іванюта О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ПП «Альпіна» - Гуцалюка А.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/3781/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного підприємства "Альпіна", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії "Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк", ОСОБА_3 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності частки в статутному капіталі та майні підприємства, визнання недійсним рішення про передачу прав власника та засновника приватного підприємства, визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі підприємства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного підприємства «Альпіна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності частки в статутному капіталі та майні підприємства, визнання недійсним рішення про передачу прав власника та засновника приватного підприємства, визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі приватного підприємства.

Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з 17 листопада 1990 року по 9 жовтня 2008 року.

У липні 1999 року ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя було зареєстровано приватне підприємство «Альпіна». Також ним за спільні кошти подружжя було придбане нежитлове приміщення, що знаходиться в місті Тернополі АДРЕСА_1 , загальною площею 192,5 квадратних метрів,

Після проведення за спільні кошти подружжя реконструкції даного приміщення та добудови, в березні 2004 року актом державної комісії зазначену нерухомість було здано в експлуатацію. У подальшому, 27 жовтня 2004 року рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1069 надано дозвіл на оформлення права власності за ПП «Альпіна» та видано свідоцтво на зазначене приміщення.

З метою проведення внутрішніх робіт у зазначеному приміщенні позивачка 21 червня 2005 року уклала кредитний договір з ПАТ Державний ощадний банк України у розмірі 24 000,00 євро.

Таким чином, майно набуте за спільні кошти подружжя є спільною сумісною власністю сторін.

Зокрема їй належить право спільної сумісної власності в статутному капіталі та майні підприємства ПП Альпіна в силу вимог статей 60, 61, 62 Сімейного кодексу України.

Однак, 25 квітня 2008 року рішенням №25/4 ОСОБА_1 без її згоди передав усі права власника та засновника приватного підприємства Альпіна своїй матері ОСОБА_2 , яка у подальшому згідно договору дарування №1 від 23 червня 2016 року безоплатно передала права засновника ОСОБА_3 . Крім того, під час перереєстрації підприємства ОСОБА_1 вже існувала заборона на здійснення будь-якого відчуження/передачі майна, передбаченому у договорі іпотеки нерухомого майна від 23 червня 2005 року, укладеного на забезпечення кредитного договору.

Оскільки спільне майно приватному підприємстві Альпіна було сформовано за рахунок коштів, які відносились до спільної сумісної власності подружжя, вказаний майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому діями відповідачів та укладення ними спірних правочинів та рішень позбавило її права володіння, користування та розпорядження належною їй часткою у зазначеному підприємстві.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 просила визнати статутний капітал об`єктом права та визнати за нею право на 1/2 частку в статутному капіталі та на майно приватного підприємства «Альпіна»; визнати недійсним рішення №25/4 від 25 квітня 2008 року винесене засновником ПП «Альпіна» ОСОБА_1 та відповідний додаток до нього №1 до статуту ПП «Альпіна» від 25 квітня 2008 року; визнати недійсним договір дарування частки (100%) у статутному капіталі №1 від 23 червня 2016 року складений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року вирішено: «У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного підприємства «Альпіна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності частки в статутному капіталі та майні підприємства, визнання недійсним рішення про передачу прав власника та засновника приватного підприємства, визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі приватного підприємства, відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2018 року та 14 вересня 2018 року щодо заборони вчиняти дії по відчуженню майна ПП «Альпіна», а саме: цегляного приміщення загальною площею 831,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .»

Не погодившись із даним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вказала, що суд не врахував, що ПП «Альпіна» створено відповідачем ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя, і відповідач, відчуживши все майно на користь іншої особи, діяв на шкоду сім`ї.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що ПП Альпіна створене за особисті кошти відповідача, а не за кошти сім`ї. При цьому суд безпідставно врахував нечинні бухгалтерські документи, надані відповідачем на підтвердження фінансування ПП Альпіна з метою реконструкції приміщення підприємства, які не можуть бути визнані як належні докази у справі.

У той же час, суд не врахував її участі в грошовому придбанні майна підприємства та його збільшенні, у тому числі за рахунок коштів, отриманих від своєї матері ОСОБА_5 , у розмірі 9977 грн, яка передала вказану суму після реалізації нерухомого майна, та кошти у розмірі 24000,00 Євро, отриманих нею в кредит в ПАТ Ощадний банк України для збільшення нерухомого майна ПП Альпіна.

Також зазначала, що відчуження ОСОБА_1 права власника та засновника приватного підприємства Альпіна відбулася з порушенням норм чинного законодавства, яке регулює право спільної сумісної власності подружжя, зокрема, Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, норм ЄСПЛ та Рішення Конституційного суду України щодо застосування ч.1 ст. 61 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ Ощадбанк Гуцалюк А.Р. доводи апеляційної скарги не визнав і просив рішення Тернопільського міськрайонного суду залишити без зміни.

В судове засідання позивачка ОСОБА_4 не з`явилась, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з лікуванням.

Клопотання до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Апеляційне провадження у справі відкрито 23 липня 2019 року, розгляд справи, призначений на 23 серпня 2019 року відкладено на 17 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розвитку справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну за наявними матеріалами справи без участі позивачки, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 , обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є право на частку в статутному капіталі приватного підприємства «Альпіна» та на належне даному підприємству майно.

Судом першої інстанції встановлені наступні факти.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 17 листопада 1990 року зареєстрували шлюб про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу від 17-го листопада 1990р. НОМЕР_1 .

Рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 09 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

22 липня 1999 року відповідач ОСОБА_1 став засновником та власником ПП «Альпіна», здійснивши державну реєстрацію даного підприємства. (Статут зареєстровано в реєстрі суб`єктів підприємницької діяльності 22 липня 1999 року за №00010277).

Згідно п. 1.4 Статуту приватного підприємства «Альпіна», в редакції від 22 липня 1999 року, зазначене підприємство є юридичною особою і діє на основі повного господарського розрахунку, має самостійний баланс і статутний фонд, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, круглу печатку із своєю назвою та реквізити. (а.с. 31)

Згідно свідоцтва, виданого 03 вересня 1999 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О., на підставі акту про проведення публічних торгів, затвердженого міським відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 26 серпня 1999 року, приватному підприємству «Альпіна», яке розташоване в м. Тернополі, вул. АДРЕСА_2 , 37/ АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності приміщення, площею 192,50 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначене приміщення придбано приватним підприємством «Альпіна» за початковою ціною 15073,00 гривні, та остаточною ціною 16581,00 гривня.

На підставі вказаного свідоцтва, 08 вересня 1999 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації за Приватним підприємством «Альпіна» зареєстровано на праві приватної власності приміщення площею 192,50 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому проведена реконструкція даного приміщення з надбудовою та добудовою.

Згідно акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, затвердженого рішенням МВК №1032 від 14 жовтня 2004 року, реконструкцію магазину промислових товарів з надбудовою та добудовою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею приміщення - 831,5 кв.м., торговою площею -451,9 кв.м., прийнято в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1069 від 27 жовтня 2004 року «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди», оформлено право власності за Приватним підприємством «Альпіна» на приміщення загальною площею 831,5 кв.м. по АДРЕСА_1 . (а.с. 19)

Згідно Свідоцтва про право власності на приміщення від 27 квітня 2005 року, приміщення під літ. «А» загальною площею 831,5 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , належать приватному підприємству «Альпіна» на праві приватної власності. (а.с. 20)

Рішенням №25/4 засновника приватного підприємства «Альпіна» Сталенного Романа Михайловича від 25 квітня 2008 року у зв`язку з виходом засновника вирішено передати ОСОБА_2 всі права власника і засновника даного підприємства.

Вирішено пункт 1.2 розділу І Статуту викласти в такій редакції: засновником підприємства є громадянка України ОСОБА_2 (а.с. 25)

Відповідні зміни внесені до Статуту приватного підприємства «Альпіна» згідно додатку № 1. Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 9 липня 2008 року. (а.с. 26)

12 травня 2008 року ОСОБА_1 державному реєстратору Тернопільської міської ради подано нотаріально посвідчену заяву приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, відповідно до якої ОСОБА_1 , як засновник приватного підприємства «Альпіна» повідомляє, що відповідно до прийнятого рішення №25/4 від 25 квітня 2008 року всі права та обов`язки як власника ПП «Альпіна» передані згідно з вимогами законодавства щодо оформлення передачі таких прав та обов`язків ОСОБА_2

23 червня 2016 року між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдаровуваний) укладено договір дарування частки у статутному капіталі №1 від 23 червня 2016 року, відповідно до п. 1.1. якого дарувальник передає або зобов`язується передавити в майбутньому другій стороні (Обдаровуваному) безоплатно майно (Дарунок) у власність. Пунктами 2.1 зазначеного договору передбачено, що предметом договору (Дарунком) є майнове право на частку у статутному капіталі юридичної особи ПП «Альпіна». Дарунок становить 100 відсотків статутного капіталу ПП «Альпіна», є повністю сплаченим Дарувальником ПП «Альпіна» і дорівнює 1000 грн.

Рішенням засновника приватного підприємства «Альпіна» від 24 червня 2016 року, на підставі укладеного договору дарування засновник ОСОБА_2 передала частку в розмірі 1000 грн, що становить 100 відсотків статутного капіталу «ПП «Альпіна» набувачу частки ОСОБА_3 Внаслідок передачі своєї частки в розмірі 1000 грн., що становить 100 відсотків капіталу ПП «Альпіна» набувачу частки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вважається виключеною із складу засновників ПП «Альпіна». Внаслідок передачі ОСОБА_2 частки в розмірі 1000 грн., що становить 100 відсотків статутного капіталу ПП «Альпіна» набувачу ОСОБА_3 , включити ОСОБА_3 до складу засновників ПП «Альпіна».

Як вбачається із Статуту ПП «Альпіна», затвердженого рішенням засновника приватного підприємства 24 червня 2016 року у нього внесено відповідні зміни у частині засновника зазначеного підприємства, яким є ОСОБА_3 . Зазначені зміни у частині засновника вказаного приватного підприємства підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно застосував норми законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин, і на їх підставі прийшов до обґрунтованого висновку про те, що права в статутному капіталі приватного підприємства «Альпіна» та належне даному підприємству майно не відноситься до спільно нажитого майна подружжя, яке підлягає поділу згідно заявленої позовної вимоги позивачки.

Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємства», чинного на час здійснення реєстрації Статуту ПП Альпіна, підприємство - основна організаційна ланка народного господарства України. Підприємство - самостійний господарюючий статутний суб`єкт, який має права юридичної особи та здійснює виробничу, науково-дослідницьку і комерційну діяльність з метою одержання відповідного прибутку (доходу).

Підприємство має самостійний баланс, поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також знак для товарів і послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 вказаного Закону, майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому на праві власності, повного господарського відання або оперативного управління.

Таким чином, з часу здійснення державної реєстрації Статуту ПП "Альпіна" 26 липня 1999 року відповідач - фізична особа ОСОБА_1 , як одноособовий засновник став власником вказаного приватного підприємства, як унітарного приватного підприємства з статутним фондом загальною сумою, що становило 100% частки в статутному фонді приватного підприємства.

Крім того колегія суддів керується наступним.

Спеціального закону, яким регулюється діяльність приватних підприємств, немає. Тому всі питання організації та діяльності приватних підприємств необхідно вирішувати виходячи з загальних норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, інших законів.

Відповідно до частини першої статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Враховуючи, що порядок формування статутного капіталу приватного підприємства такий як і у товариства з обмеженою відповідальністю, то вказана правова позиція застосовується і у випадку, якщо один із подружжя є учасником приватного підприємства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя.

Статтею 113 Господарського кодексу України передбачено, що приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 115 ЦК України, господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Подібна норма закріплена в статті 85 Господарського кодексу України.

Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є засновником приватного підприємства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього підприємства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується у право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначальних є факт набуття подружжям таких грошових коштів у шлюбі.

Таким чином, якщо один з подружжя є засновником приватного підприємства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі №2-3632/11.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила суд провести поділ корпоративних прав ОСОБА_1 на частку у статутному капіталу ПП "Альпіна" шляхом визнання за нею права на 1/2 частку статутного капіталу та майна ПП "Альпіна.

ОСОБА_4 не була засновником приватного підприємства з належною її часткою в Статутному капіталі.

Як встановлено матеріалами справи, саме відповідач ОСОБА_1 є засновником ПП «Альпіна», ним же було здійснено внески до статутного фонду та сформовано статутний фонд, який не було поділено на частини, ним особисто затверджено статут (пункт 1.2. Статуту), ним особисто здійснювалося керівництво підприємством і з часу здійснення державної реєстрації ПП «Альпіна» 26 липня 1999 року відповідач був єдиним повноправним власником ПП «Альпіна».

Враховуючи те, що згідно із законодавством України частка у статутному капіталі підприємства як об`єкт корпоративних прав не є об`єктом права спільною сумісної власності подружжя та не може були предметом поділу, апеляційний суд вважає, що вимога щодо визнання права на частку в статутному капіталі ПП Альпіна до задоволення не підлягає, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, є безпідставними вимоги позивачки про визнання недійсним рішення №25/4 від 25 квітня 2008 року винесене засновником ПП «Альпіна» ОСОБА_1 та відповідний додаток до нього №1 до статуту ПП «Альпіна» від 25 квітня 2008 року; визнання недійсним договір дарування частки (100%) у статутному капіталі №1 від 23 червня 2016 року складений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога позивача про визнання недійсним рішення №25/4 від 25 квітня 2008 року винесене засновником ПП «Альпіна» ОСОБА_1 та відповідний додаток до нього №1 до статуту ПП «Альпіна» від 25 квітня 2008 року, не підлягає до задоволення, оскільки в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законові здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Таке право й надане учаснику (засновнику) приватного підприємства щодо розпорядження своєю часткою у статутному капіталі підприємства. Подальше розпорядження учасником товариства (підприємства) своєю часткою в статутному капіталі є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки у статутному фонді, на думку суду, не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім`ї.

Також обґрунтованою є відмова в частині позовних вимог про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі №1 від 23 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки предметом договору було майно підприємства, яке не належало позивачці на праві спільної сумісної власності.

Доводи позивачки, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність у неї права на частку статутного капіталу ПП Альпіна та права власності на майно, яке належало підприємству.

Посилання позивачки на порушення судом першої інстанції його обов`язку вживати необхідних заходів, спрямованих на захист майнових прав з посиланням на ст. 1 Протоколу 1, колегія суддів відхиляє, оскільки суд, діючи згідно із зазначеним принципом, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставі та предмет позову.

Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 жовтня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.