Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 295/7267/16-ц

провадження № 61-27549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року у складі судді Семенцової Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Мініч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 182 869, 65 грн заборгованості за відсотками.

21 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «Промінвестбанк», банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Ф-226, на підставі якого позичальнику надано кредит у розмірі 300 000, 00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 17 % річних, строком до 15 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань між банком та ОСОБА_2 24 березня 2008 року укладено договір поруки № Ф-232, за яким він зобов`язався відповідати в солідарному порядку з ОСОБА_1 за невиконання умов договору.

17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), який є правонаступником ЗАТ «Промінвестбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором виникла заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2012 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № Ф-226 у сумі 301 756, 26 грн.

Водночас станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у вигляді відсотків за користування кредитом у сумі 182 869, 65 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відзив на позов не надходив.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за відсотками у розмірі 182 869, 65 грн, здійснено розподіл судових витрат.

У своїх висновках суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума заборгованості в солідарному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що відповідачі не виконали заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2012 року, за яким з них на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк має право на отримання процентів.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у жовтні 2017 року, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтовувалась доводами про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник зазначив, що банк реалізував своє право на стягнення заборгованості ще у 2011 році шляхом звернення до суду із позовом. Суди не перевірили правильності нарахування відсотків, обґрунтованості такого нарахування та дійшли неправильного висновку про можливість стягнення відсотків.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві ТОВ «Кредитні ініціативи» просило касаційну скаргу залишити без задоволення.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 березня 2008 року між ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Ф-226, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 300 000, 00 грн строком до 15 березня 2018 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 17 %. Відповідач зобов`язався погасити заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки за його використання, а також здійснювати інші платежі, передбачені договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань між банком та ОСОБА_2 24 березня 2008 року укладено договір поруки № ф-232, за яким поручитель зобов`язався відповідати в солідарному порядку з ОСОБА_1 за невиконання умов кредитного договору.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2012 року у справі № 2-694/2012 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № Ф-226 у сумі 301 756, 26 грн станом на 12 січня 2011 року. Зазначене судове рішення відповідачами не виконане.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким відбулася заміна кредитора у зобов`язанні і зазначене товариство набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується договором та витягом з реєстру позичальників.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що банк раніше вже звертався до суду із позовом та відповідно до рішення суду від 15 травня 2012 року із відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 12 січня 2011 року.

Внаслідок пред`явлення банком позову до позичальника про стягнення заборгованості відбулась зміна встановленого строку виконання зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці дій сторін та відповідних їм правових наслідків Верховний Суд застосовує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного у досліджуваній справі Верховний Суд зробив висновок про відсутність у позивача правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом з огляду на те, що банк у 2012 році пред`явив до відповідачів вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове виконання кредитного зобов`язання.

Наведених норм права суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не застосували та дійшли необґрунтованих висновків про можливість стягнення заборгованості за процентами, що нараховані після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частин першої-третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 017, 34 грн та у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції у розмірі 3 291, 66 грн підлягають стягненню на його користь з позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 017, 34 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 3 291, 66 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко