Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.10.2019 Справа №607/13057/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря с/з Білецької Ю.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кифор О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 18 квітня 2019 року Тернопільським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови від 11 жовтня 2018 року у ВП №36266063 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми заборгованості за аліментами, що складає 35370,29 грн., та скасовано зазначену постанову. У вказаному рішенні судом встановлено, що на день винесення державним виконавцем постанови у боржника ОСОБА_1 не виникло заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки та заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Внаслідок незаконних дій державного виконавця, як працівника Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях під час відновлення своїх порушених прав під час оскарження дій відповідача, що негативно впливало на його звичний ритм життя, емоційний та психічний стан, відвідування судових засідань під час оскарження постанови було для нього значним випробуванням та спричинило негативні наслідки для його здоров`я у зв`язку з чим він перебував на лікуванні. На підставі наведеного просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку в його користь 100 000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

27 червня 2019 року представником відповідача Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області надано суду відзив на позов в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1173 ЦК України необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. В даному випадку відповідач обґрунтовує заподіяння моральної шкоди необхідністю звернення до суду для захисту прав та перебуванням на лікуванні через поганий стан здоров`я, а тому відвідування судових засідань для нього було значним випробуванням. Як вбачається із рішення Тернопільського окружного адміністративного суду справа розглядалася в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, яке відбувається без повідомлення та (або) виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Тобто відповідач не міг зазнати моральних страждань у зв`язку із відвідуванням судових засідань, оскільки у відповідності до чинного законодавства вони не проводилися. Інших фактів моральних страждань позивач у своєму позові не наводить, що свідчить про їх відсутність. Отже між заявленою моральною шкодою спричиненою необхідністю відвідування судових засідань та неправомірними діями державного виконавця, щодо накладення штрафу на позивача відсутній безпосередній причино-наслідковий зв`язок, що є підставою для відмови у позові.

10 липня 2019 року позивач надав суду відповідь на відзив у якому просить позов задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначає, що адміністративним судом беззаперечно встановлено факт протиправності дій державного виконавця в межах виконавчого провадження №36266063. Своїми протиправними діями державний виконавець порушив права позивача внаслідок чого позивачу завдано шкоди, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з прийняттям державним виконавцем незаконного рішення як службовою особою органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, а тому підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

15 липня 2019 року представником відповідача Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області надано суду заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування якого вказує, що позивач не поніс, заявлених ним моральних страждань у зв`язку з оскарженням дії державного виконавця, оскільки всі процесуальні дії щодо розгляду судових справ здійснювались через представника, або без участі сторін, а тому ОСОБА_1 вводить суд в оману, щодо наявних в нього моральних страждань. У позовній заяві позивач жодним чином не доводить необхідного елементу для відшкодування моральної шкоди, а саме наявності причино-наслідкового зв`язку між діями державного виконавця і наявністю моральної, шкоди. Тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Майка М.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові та у відповіді на відзив. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Просила суд відмовити у його задоволені в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на виконанні Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження №36266063 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2010 р.н. в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 02.02.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження відкрите 31.01.2013 на підставі Виконавчого листа №1915/1868/2012 виданого 28.03.2012 Тернопільським міськрайонним судом.

11 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кифор Оксаною Михайлівною в рамках виконавчого провадження №36266063 винесено постанову про накладення штрафу, якою на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 70 740,59 грн., що складає 35 370,29 грн.

Вказана постанова державного виконавця була оскаржена Зайло Ю.Я. в судовому порядку.

18 квітня 2019 року Тернопільським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови від 11 жовтня 2018 року у ВП №36266063 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми заборгованості за аліментами, що складає 35370,29 грн., та скасовано зазначену постанову. Ухвалюючи вказане рішення суд дійшов висновку про те, що на день винесення постанови державного виконавця Тернопільського районного ВДВС ГТУ юстиції в Тернопільській області від 11 жовтня 2018 року у ВП №36266063 про накладення штрафу на позивача, мала існувати заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, яку слід обчислювати з 28 серпня 2018 року, тобто з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», оскільки вказаний закон не має зворотної дії в часі. Однак державний виконавець при винесенні постанови від 11 жовтня 2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 діяв всупереч Закону та поза межами своїх повноважень, оскільки на день винесення державним виконавцем вказаної постанови у боржника не виникло заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Окрім того, станом на 26 вересня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Вказане судове рішення є чинним і набрало законної сили 21 травня 2019 року.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, особою з інвалідністю ІІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 03.03.2017 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 та посвідченням серії НОМЕР_3 виданого 19.04.2019 року Управлінням соціальної політики м. Тернополя.

Випискою з медичної карти амбулаторного хворого №08498 виданою Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею 10 вересня 2018 року та медичною довідкою від 15 листопада 2018 року підтверджується наявність у позивача стійких хронічних захворювань хребта, з приводу якого позивач ОСОБА_1 проходив курс лікування в період з 04.09.2018 року по 10.09.2018 року у зв`язку із загостренням хвороби.

До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Здійснивши аналіз норм законодавства, Верховний суд України 08.11.2017року при розгляді справи за №6-99цс17 прийшов до висновку, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Неправомірність (незаконність) рішення, дій або бездіяльності органу державної влади повинна бути доведена, тобто має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке матиме преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. (Вказані положення відображені у Постанові ВГСУ від 13.06.2017року у справі №903/89/16).

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Неправомірність дій державного виконавця, як працівника Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у зв`язку з винесенням постанови від 11 жовтня 2018 року ВП № 36266063 про накладення штрафу на ОСОБА_1 та порушення прав останнього встановлено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2441/18 від 18 квітня 2019 року.

У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Обґрунтовуючи заподіяну моральну шкоду, позивач ОСОБА_1 вказав, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця, він впродовж тривалого часу зазнавав незручностей, що полягали в оскарженні дій відповідача, внаслідок чого, він змушений був витрачати свій особистий час на розв`язання ситуації, що склалася та звернення до суду за захистом порушеного права, та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого він зазнав переживань та моральних страждань та, як наслідок погіршення стану здоров`я.

Подані позивачем виписка з медичної карти амбулаторного хворого №08498 видана Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею 10 вересня 2018 року та медична довідка від 15 листопада 2018 року, підтверджують погіршення стану здоров`я позивача та необхідність лікування.

Подані позивачем інші медичні довідки, суд не бере до уваги та визнає неналежними доказами, оскільки вони виготовленні у рукописний спосіб, нерозбірливо, внаслідок чого неможливо встановити їхнього змісту.

Крім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року, зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 р. у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 р. у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422/03, § 351; рішення у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р. у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20).

Відтак у зв`язку з доведеністю факту порушення відповідачем прав заявника ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, особою з інвалідністю моральна шкода наявна та констатується судом, оскільки позивач з приводу незаконного стягнення коштів був змушений відстоювати свої права у державних органах, його звичний ритм життя був порушений, що призвело до моральних страждань та душевних переживань.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яку він зазнав через душевні страждання і яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини державного виконавця, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, додаткових зусиль для оскарження неправомірних дій відповідача, порушенні ритму звичного життя, що вплинуло на його психоемоційний стан та загальний стан здоров`я в цілому, тому відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 2000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В силу вимог закону передбачених ч.6 ст.141 ЦПК України та п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 82, 141, 223, 263, 265, 352, 354, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 2000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак