Ухвала

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 705/869/18

провадження № 61-19313ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу Уманської міської ради на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ліквідаційної комісії КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» та Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації, вказавши, що відповідно до наказу № 16/кл 03 від 08 липня 1998 року вона була зарахована на посаду зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки і працювала на цій посаді до декретної відпустки.

Вказувала, що 25 червня 2010 року, в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вона дізналась, що на сесії Уманської міської ради було прийнято рішення № 2.23-58/5 «Про ліквідацію комунального підприємства Уманської госпрозрахункової поліклініки» і на підставі цього рішення Уманським міським відділом охорони здоров`я було видано наказ № 103 від 21 липня 2010 року «Про ліквідацію КП Уманської міської госпрозрахункової поліклініки», яким було створено та затверджено склад ліквідаційної комісії.

Питання про її звільнення із займаної посади зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки, ліквідаційною комісією не було вирішено і вона продовжує рахуватися на роботі у ліквідованій поліклініці.

По закінченню відпустки по догляду за дитиною вона звернулась до ліквідаційної комісії, склад якої було затверджено наказом Уманського міського відділу охорони здоров`я із заявою про звільнення з займаної посади, у зв`язку з ліквідацією підприємства, але письмової відповіді на свою заяву про звільнення вона не отримала, начальник відділу охорони здоров`я повідомив, що вона має право звернутися за захистом своїх прав до суду.

Голова ліквідаційної комісії на її заяви повідомила, що при складанні списку працівників, які звільнились у зв`язку з ліквідацією підприємства, вона помилково не була включена до списку працівників, які звільняються, по вині головного лікаря поліклініки. Крім цієї відписки, заява по суті так і не була розглянута і рішення про її звільнення не було прийняте.

Враховуючи ті обставини, що засновником цього підприємства була Уманська міська рада вона звернулась за вирішенням зазначеного питання, а саме свого звільнення, до Уманської міської ради, але рішення також не було прийнято, а вона знову отримала відписку від 07 листопада 2017 року, що питання звільнення вирішує голова ліквідаційної комісії КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка».

Після отриманої відповіді з Уманської міської ради, 17 листопада 2017 року вона звернулась із заявою про своє звільнення до начальника відділу охорони здоров`я, так як на цей час відсутній голова ліквідаційної комісії, а наказ про створення ліквідаційної комісії приймав відділ охорони здоров`я. З часу подачі заяви про звільнення пройшло три місяці, рішення ніяке не прийняте і відповіді на свою заяву вона не отримала.

Так як відповідач по її заяві не видав довідку про середньомісячну заробітну плату лікаря в КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка», тому вона самостійно зробила розрахунок заборгованості по заробітній платі, виходячи із мінімальної заробітної плати на 2018 рік - 3723 грн. Заборгованість комунального підприємства перед нею вважається з 11 січня 2018 року, тобто з часу закінчення відпустки по догляду за дитиною і до дня прийняття рішення судом по її позову та виконання рішення суду і ця сума приблизно складає (3 723 грн х 6) = 22 338 грн.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення про звільнення її із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 11 січня 2018 року та зобов`язати Уманську міську раду внести відповідний запис в її трудову книжку; стягнути із засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви, 17 січня 2018 року і по день прийняття рішення про її звільнення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, звільнено ОСОБА_1 із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 11 січня 2018 року. Зобов`язано Уманську міську раду Черкаської області внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1 Стягнуто із засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради Черкаської області середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви (з 28 лютого 2018 року) і по день прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 Стягнуто з Уманської міської ради Черкаської області на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 26 червня 2019 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги про звільнення з роботи та виплату компенсації задоволено частково. Зобов`язано Уманську міську раду Черкаської області звільнити ОСОБА_1 із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 03 липня 2018 року. Зобов`язано Уманську міську раду Черкаської області зробити у трудовій книжці ОСОБА_1 запис про її звільнення. Стягнуто з Уманської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 57 706, 50 грн з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів, передбачених чинним законодавством України. В решті позовних вимог відмовлено.

22 жовтня 2019 року Щербак Н. Л. , який діє від імені Уманської міської ради, за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 червня 2019 року в указаній вище справі.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимога про звільнення з роботи та виплату компенсації. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн). Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані Уманською міською радою рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 26 червня 2019 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Уманської міської ради на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький