22-ц/804/2834/19
242/3888/19

Єдиний унікальний номер 242/3888/19
Номер провадження 22-ц/804/2834/19
Головуючий у 1-й інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Принцевської В.П., Баркова В.М.

за участю секретаря Сидельникової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

10 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» (надалі ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядька») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за січень 2017 р. в сумі 11 867,57 грн., за лютий 2017 р. в сумі 40 000,00 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2017 р. по дату звернення до суду з зазначеним позовом (19.06.2019 р.) в сумі 321 177 грн. 96, всього в сумі 373 045 грн. 53 коп.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах з 13.03.2002 р. по 28.02.2017 р. Наказом №780к від 28.02.2017 р. його було звільнено за власним бажанням, відповідач заборгував йому заробітну плату, яку не виплатив до теперішнього часу, чим порушив трудове законодавство.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядька» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 р. в сумі 30 485 грн. 04 коп., середній заробіток за весь час затримки з розрахунку при звільненні починаючи з 28.02.2017 р. по 19.06.2019 р. в сумі 152 027грн. 28 коп., всього в сумі 182 512 грн. 32 коп. Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача складала 469,22грн., станом на 19.06.2019 р. кількість днів затримки виплати заробітної плати складає 324 дня. А тому, сума компенсації за час затримки розрахунку дорівнює152 027,28грн. (469,22грн. х 324).

Не погодившись з даним рішенням позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив змінити рішення суду в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнувши на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 268 863,06грн. за період з 28 лютого 2017р. по 19 червня 2019 р., а також в частині, допущеної до негайного виконання суми у межах стягнення за один місяць, визначивши її в конкретному розмірі, який повинен дорівнювати 11867,57грн.

Доводи апеляційної скарги вмотивував тим, що судом першої інстанції неправильно обчислена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через невірне обчислення кількості днів затримки, яка на думку суду першої інстанції складала 324 дні. Проте, цей висновок суду є невірним. Адже час затримки розрахунку при звільненні знаходиться у періоді з дати звільнення, яке відбулося 28 лютого 2017р. по дату подання позову до суду (19 червня 2019 р.) і складає 573 робочі дні. Допускаючи виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, суд першої інстанції не визначив і не зазначив у рішенні конкретну суму такого стягнення, що виключає можливість державному виконавцю виконати цю частину рішення суду примусово.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач, його представник ОСОБА_2 та представник відповідача в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого є оголошення розміщені на офіційному веб-сайті судової влади та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.83,84,88)

Сторони про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 13.03.2002 року по 28.02.2017 року.

Згідно розрахункового листа по нарахованій заробітній платі та довідки за № 15/38 від 14.08.2019 року, виданої відповідачем, заробітна плата ОСОБА_1 : за січень 2017 р. нарахована в сумі 11 867 грн. 57 коп., фактично сплачено 23.02.2017 року у розмірі 9631 грн. 40 коп.; за лютий 2017 р. нарахована 11 603 грн. 62 коп., фактично сплачено 28.12.2017 року у розмірі 9514 грн. 96 коп.

Згідно довідки № 15/37 від 14.08.2019 року, виданої ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», ОСОБА_1 середньоденна заробітна плата складає 469 грн. 22 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що відповідач не надав доказів, які б спростували наявність заборгованості перед позивачем за лютий 2017 року в сумі 30485,04грн. Доводи відповідача про неможливість проведення відповідних розрахунків за лютий 2017 року, через втрату в березні 2017 року контролю над своїм виробничим комплексом та відсутністю доступу до документів, які знаходяться у м.Донецьку, визнав необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року в сумі 11867,57грн. та в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за лютий 2017 року в сумі 30485,04грн. сторонами не оскаржується, а тому не перевіряється.

У відповідності до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд першої інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, які в повній мірі узгоджуються з позицією Верховного Суду зазначеній в постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, за якою відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 51.1 статті 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Підпункт «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України визначає, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (ОК-5) або додатком 2 (ОК-7) до цього Положення.

Згідно інформації, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5, виданої Гуляйпільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Запорізької області 19.06.2019 р., ОСОБА_1 обчислена сума заробітку для нарахування пенсії за січень 2017 р. в розмірі 11867,57 грн., за лютий 2017 року в сумі 40 000 грн. (а.с.10,11)

Однак, згідно виписки з реєстру зарахування сум заробітної плати філії ПУМБ за лютий 2017 року, позивачу на його картковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ» 28 грудня 2017 року була перерахована заробітна плата за лютий 2017 року в сумі 9514 грн. 96 коп.(а.с.82, 83)

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд дотримався положень ст.117 КЗпП України, проте, зазначаючи в мотивувальній частині рішення, що період за який проведено нарахування тривав з 28.02.2017 року по 19.06.2019 року, кількість днів обчислив невірно.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з обставиною, встановленою судом першої інстанції, внаслідок чого довід апеляційної скарги, щодо невірного розрахунку кількості днів затримки вважає обґрунтованим.

Як було встановлено, позивач звільнився з роботи 28.02.2017 року, внаслідок неповного розрахунку просив стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.02.2017 року по день звернення до суду 19.06.2019 року.

Кількість днів затримки розрахунку необхідно обчислювати з наступного дня після того, як відбулося звільнення, тобто з 01.03.2017 року та як зазначено в позові до 19.06.2019року і повинна дорівнювати 572 дні(208 робочих дні в 2017 році + 250 робочих дні в 2018 році + 114 робочих дні в 2019 році).

З огляду на вказане розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен дорівнювати 268393,84грн.(469,22грн. х 572 дні)

Зазначена обставина є підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був допущену до негайного виконання суму у межах стягнення за один місяць визначити в конкретному розмірі, тобто 11867,57грн., так як її відсутність виключає можливість державного виконавця виконати цю частину рішення примусово не ґрунтуються на законі.

Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць.

Відповідно положень ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Від правильного розуміння державним виконавцем змісту рішення, що підлягає виконанню, залежать зміст і характер виконавчих дій, потрібних для виконання рішення, усвідомлення ним змісту рішення і є необхідною передумовою здійснення виконавчого провадження.

В разі виникнення потреби в роз`ясненні резолютивної частини того чи іншого рішення, викладеної у виконавчому документі, виконавець відповідно частини 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлене з допущенням невідповідності висновків встановленим обставинам справи повинно бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не сплачував судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги, внаслідок задоволення клопотання про відстрочення його сплати ухвалами суду першої інстанції від 19.07.2019 року та апеляційної інстанції від 11.10.2019 року.

Відповідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на вказане з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу позову в сумі 2683,93грн.( 268393,84 х 1 : 100) та за подачу апеляційної скарги в сумі 4025,90грн. ( 2683,93грн. х 150% : 100%), підсумок зазначених сум дорівнює 6709,83грн.

Повний текст постанови виготовлено _23_ жовтня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» ( місце знаходження 86065 Донецька область м. Авдіївка проїзд Індустріальний будинок 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН № НОМЕР_2 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 року по 19 червня 2019 року в сумі 268393 (двісті шістдесят вісім тисяч триста дев`яносто три) гривень 84 копійки, без утримання податку та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» ( місце знаходження: 86065 Донецька область м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1), судовий збір на користь держави в розмірі 6709 (шість тисяч сімсот дев`ять) гривень 83 копійки за подачу позову та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді В.М. Барков

В.П. Принцевська