Справа № 454/227/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/323/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

встановила:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на усе належне їй майно, на яке заповіту вона не складала. Оскільки тітка була одинокою, чоловіка та дітей вона немала, позивачка є її єдиним спадкоємцем. Факт родинних відносин між позивачкою та тіткою встановлений рішенням Сокальського районного суду від 20.10.2017р., згідно якого ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою батька позивачки ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

25.09.2017р. позивачка звернулася до приватного нотаріуса, яким заведено спадкову справу та 10.11.2017р. видано свідоцтво про право на спадщину після смерті тітки на грошові вклади, іншого майна на день смерті тітки на її ім`я зареєстровано не було.

Однак їй відомо, що до складу спадщини мав увійти житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав бабці позивачки, а саме матері її батька та тітки ОСОБА_7 , у якому тітка проживала до дня смерті.

Згідно відомостей, отриманих на запит адвоката з КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 14.08.2017р., право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , було зареєстровано на ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Сокальським міськвиконкомом 10.09.1996р. Право власності від ОСОБА_7 перейшло до ОСОБА_5 на будинок в цілому відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою 13.12.1999р.

Звертає увагу, що право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_7 через 33 роки після її смерті, оскільки бабця померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Тітка ОСОБА_5 успадкувала будинок одноособово, однак не була єдиним спадкоємцем майна, оскільки спадкоємцями першої черги за законом щодо майна ОСОБА_7 , крім тітки, був її батько ОСОБА_6 та їх сестра ОСОБА_6 , які фактично прийняли спадщину шляхом проживання із спадкодавцем на день смерті. Вказує на те, що факт прийняття її батьком спадщини після смерті своєї матері підтверджується тим, що він вступив в фактичне володіння та користування її майном, доглядав за вищевказаним будинком, проводив по мірі необхідності поточний ремонт будинку, обробляв земельну ділянку, що належить до будинку, а також користувався іншим майном, що належало його матері на день смерті.

Батько позивачки ОСОБА_6 помер у 1991 р., а тітка ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважає, що її тітка ОСОБА_5 скористалася тим, що інші спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину померли, оформила спадковий будинок спочатку на бабцю, а згодом одноособово успадкувала будинок, отримавши у Сокальській державній нотаріальній конторі 13.12.1999 р. свідоцтво про право на спадщину за законом.

Оскільки позивачка є єдиною онукою ОСОБА_7 власниці будинку, вважала, що будинок в порядку спадкування перейшов до всіх її дітей в рівних частках, а згодом частина батька перейде до неї, а тому ніколи не цікавилася документами на будинок. Те, що її спадкові права були порушені, позивачці стало відомо лише після смерті тітки.

Крім цього, після смерті тітки позивачці стало відомо, що 23.07.2015 р. вона продала спірний будинок, з належними до нього земельними ділянками, відповідачці. Продаж вчинено за 618041,13 грн., що становить ринкову вартість житлового будинку визначену у звіті про оцінку майна станом на 24.01.2015р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. за реєстром № 1533. У договорі зазначено, що кошти оплачені покупцем та отримані продавцем за межами нотаріальної контори до укладення договору. Факт укладення тіткою саме договору купівлі-продажу та отримання нею від відповідачки таких значних коштів викликає у позивачки сумнів, оскільки на час укладення договору діяли обмеження у розрахунках між фізичними особами за договорами купівлі-продажу, що підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50000грн. Фізичні особи мали право здійснювати розрахунки на суму, що перевищує 50000грн. шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, однак жодних рахунків на ім`я тітки в період укладення договору, нотаріусом при видачі їй свідоцтва про право на спадщину не виявлено. Також, на момент укладення договору тітка була похилого віку, мала 84 роки, хворіла на неврологічні розлади, а відповідач як лікар-невропатолог Сокальської ЦРЛ відвідувала її за місцем проживання, надавала необхідну медичну допомогу та в такий спосіб скористалася її довірою.

Просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сокальською державною нотаріальною конторою 13.12.1999р. на ім`я ОСОБА_5 та скасути його реєстрацію в реєстрі нотаріальних дій, а також скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , вчинену на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1999 р. на ім`я ОСОБА_5 .

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування його реєстрації в реєстрі нотаріальних дій, а також скасування реєстрації права власності на житловий будинок відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивач ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним, оскільки таке ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування фактичних обставин справи та належної оцінки доказів.

В апеляційній скарзі зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд не прийняв до уваги належних та допустимих доказів того, що батько позивачки ОСОБА_6 вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном після смерті ОСОБА_7 , зокрема показань допитаної як свідка ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які повідомили, що ОСОБА_6 залишився єдиним чоловіком в родині, оскільки його сестри не були зміжні, продовжував доглядати за спадковим будинком, обробляти земельну ділянку, тобто користувався майном, що належало спадкодавцеві та свідчить про вступ у володіння спадковим майном.

Вважає, що такі докази суд повинен взяти до уваги, оскільки в інший спосіб довести факт вступу у володіння чи управління спадковим майном ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 років тому, після смерті його матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 років тому, не можливо.

Крім цього зазначає, що необхідності зберігати будь які докази фактичного прийняття спадщини її батьком не було, оскільки таке питання ніколи не було спірним.

Покійний ОСОБА_6 не подавав заяви про прийняття спадщини, оскільки будинок не був добудований та зданий в експлуатацію, а також на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , право власності не було зареєстроване за останньою.

Більше того, право власності за ОСОБА_7 зареєстроване через 33 роки після її смерті, що виключало прийняття спадщини через нотаріальну контору, тому висновок суду про те, що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_6 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, є помилковим.

Стверджує, що суд не взяв до уваги те, що на момент відкриття спадщини були живими інші спадкоємці першої черги, крім ОСОБА_5 , батько позивача та його сестра, які прийняли спадщину.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

01.04.2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, а також пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що батько позивачки ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 у нотаріальну контору не звертався, доказів того, що ОСОБА_6 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, позивач не надала, тому у задоволенні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд відмовив.

Крім цього, суд врахував, що батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його рідна сестра ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповіту їх матір не складала, із заявами про прийняття спадщини майна матері у нотаріальну контору вони не зверталися, відтак тітка позивача ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом, правомірно отримала свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок.

Поряд з цим, суд дійшов висновку про те, що позивач не пропустила строк позовної давності, так як про відчуження будинку тіткою вона дізналась лише при спадкуванні належного їй майна, тому у застосуванні наслідків пропуску позовної давності, про що заявлено відповідачем ОСОБА_2 , суд відмовив.

Судом встановлені такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_4 є рідною дочкою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7, 9, 11).

Рішенням Сокальського районного суду від 20.10.2017 р. встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , 1930 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина складалась із грошових вкладів (а.с. 14).

З відповіді на адвокатський запит слідує, що ОСОБА_5 належало право власності на будинок АДРЕСА_1 , яке перейшло до неї відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою 13.12.1999 року (а.с. 17).

Із свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.12.1999 року Сокальською державною нотаріальною конторою слідує, що спадкоємцем майна ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_5 Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 20, 21).

Право власності покійної ОСОБА_7 на будинковолодіння в АДРЕСА_1 підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на будівлі, що видане 10.09.1996 року Червоноградським МБТІ та рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради № 172 від 26.06.1996 року (а.с. 18-19).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Поряд з цим, 23.07.2015 року ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі продажу продала житловий будинок АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки покупцю ОСОБА_2 (а.с. 22-29).

Тобто, на час воєї смерті покійна ОСОБА_5 , як спадкодавець за законом позивача ОСОБА_4 , не мала у власності спірного житлового будинку та відповідних земельних ділянок.

Звертаючись з позовом ОСОБА_4 , на обґрунтування своїх вимог, покликалась на те, що є єдиною онукою ОСОБА_7 власниці будинку, тому вважала, що будинок в порядку спадкування перейшов до всіх її дітей, а вподальшому сподівалась на отримання у спадок майна, яке належало її батькові.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується Цивільний кодекс Української РСР 1963 року.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ЦК УРСР 1963р., оскільки спірним є майно спадкодавця ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та яке було прийняте спадкоємцями до 01 січня 2004 року.

Згідно статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України в редакції 1963 року, відмова від спадщини на користь інших, закликаних до спадкування спадкоємців, допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно із ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З метою об`єктивного розгляду суд першої інстанції витребовув спадкову справу № 633 за 1999р., спадкодавця ОСОБА_10 (а.с. 81).

Згідно заяви ОСОБА_5 від 13.12.1999 р., що подана у Сокальську державну нотаріальну контору, вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказала, що у матері залишилось спадкове майно у виді житлового будинку в АДРЕСА_1 . Спадщину вона прийняла. Крім неї інших спадкоємців немає (а.с. 82).

У матеріалах спадкової справи міститься довідка виконкому Сокальської міської ради від 13.05.1997р., що видана ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_1 , в тому, що її мама ОСОБА_10 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 дійсно до дня смерті проживала по цій же адресі.

Допитана в суді першої інстанції як свідок позивач ОСОБА_4 , як і свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повідомила, що після смерті її баби ОСОБА_10 в будинку залишалися проживати дві її тітки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Батько здійснював добудову вказаного будинку, привів його у житловий стан.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що батько позивачки ОСОБА_6 не претендував на спадкове майно після смерті матері, не заявляв прав на таке майно, із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертався, відтак відсутні підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_7 .

Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, що видане на ім`я ОСОБА_5 та скасування його реєстрації у реєстрі нотаріальних дій, колегія суддів виходить з того, що батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його рідна сестра ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповіту їх матір не складала, тому за відсутності заяв про прийняття спадщини майна матері до нотаріальної контори, станом на час звернення тітки позивачки ОСОБА_5 , як спадкоємця першої черги за законом, у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини майна матері, вона була єдиним спадкоємцем її майна, отримала свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок, відтак така вимога є необгрунтованою.

За відсутності підстав для недійсності та скасування спірного свідоцтва про право на спадщину, на підставі якого ОСОБА_5 зареєстровано право власності на спадковий будинок, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги про скасування реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , вчиненої на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1999 р. на ім`я ОСОБА_5

Будь яких інших доводів по суті пред`явлених вимог, які спростовані відповідними висновками місцевого суду позивач не зазначила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк