РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Рівне

Справа № 570/4748/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/665/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М.,Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

за участю позивачки, представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області в складі судді Остапчук Л.В. від 9 березня 2016 року, проголошене в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі із спільної часткової власності.

Позов мотивує тим, що згідно договору дарування від 3.11.2004 року, укладеного між нею та її матір`ю ОСОБА_3 , вона є власником 47/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з таких приміщень: 1-2 кухня, 1-4 жила, 1-5 жила, Г-льох, Д-сарай, Б-сарай, Ж-вбиральня, З-колодязь.

Власником іншої 53/100 частини зазначеного будинку є ОСОБА_2

В липні 2014 року вона, маючи намір здійснити реконструкцію своєї частини житлового будинку, отримала усі необхідні дозволи, після чого виконала таку реконструкцію.

Однак, вона позбавлена можливості зареєструвати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації в державній реєстраційній службі, так як її частина житлового будинку не виділена в натурі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області 9 березня 2016 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 у власність частку зі спільного майна - житлового будинку АДРЕСА_1 саме: 1-1 - коридор, площею - 14, 3 кв.м; 1-2 - житлова кімната, площею - 21,6 кв.м; 1-3 - житлова кімната, площею - 16,6 кв.м; 1-4 - кухня, площею - 9,9 кв.м; 1-5 - санвузол, площею - 4,7 кв.м; 1-6 - коридор, площею - 19,6 кв.м; 1-7 - житлова кімната, площею - 25,9 кв.м; 1-8 - житлова кімната, площею - 21,6 кв.м; 1-9 - житлова, площею - 11,3 кв.м, жилою площею 97,0 кв.м, загальною площею 145,5 кв. м, а1 - вхідний ганок; а3 - балкон; Г - погріб, Б - сарай, Ж - вбиральня, № 2 - огорожа, № 3 - ворота з хвірткою, З - колодязь, який знаходиться в спільному користуванні, згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 23.10.2015 року № 7481, виданого КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради".

Визнано, що в результаті виділу ОСОБА_1 є власником самостійного об`єкта - житлового будинку АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1 , у складі наведених приміщень.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на її частку в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки між сторонами, як співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , не виникають непорозуміння та суперечки щодо користування, утримання та збереження цього майна, вони використовують свої частини будинку окремо та самостійно одну від одної, частка, яку позивач просить виділити їй в натурі, є відокремленою, то такий виділ в натурі частки в спільній частковій власності є можливим. Також, суд дійшов висновку, що враховуючи поділ житлового будинку в натурі між співвласниками, необхідно припинити право спільної часткової власності позивача на належну їй частку в житловому будинку.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відповідно до ч.4 ст.364 ЦК України та зважаючи на посилання позивача на те, що між співвласниками відсутній спір щодо користування, утримання та збереження майна, дане питання не повинно вирішуватись судом.

Звертає увагу, що до складу виділеної ОСОБА_1 частини домоволодіння ввійшла реконструйована частина будівлі, а тому суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, визнав за позивачем право власності на самочинне будівництво, хоча позивачем такі вимоги не заявлялись.

Доводить, що реконструкцією будинку ОСОБА_1 проведеною без будь-якого погодження із ним, як співвласником будинку, чим порушено його право, так як мансардний поверх реконструкції, що провела позивачка розміщений над частиною житлового будинку, що належить йому.

Крім того, до складу частки, яка виділена ОСОБА_1 , неправомірно, в порушення ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України включено і колодязь, який знаходиться за рішенням апеляційного суду у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі із спільної часткової власності відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять згоди відповідача, як співвласника спірного домоволодіння, на добудову до будинку мансарди. Крім того, до складу виділеної ОСОБА_1 частини будинку, відповідно до рішення суду, ввійшла реконструйована частина будівлі, а тому суд в порушення ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та визнав за позивачем право власності на самочинне будівництво, хоча нею такі вимоги не заявлялись.

Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 отримала будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку, зареєструвала в Інспекції державного архітектурного контролю у Рівненській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію житлового будинку, надалі здійснила необхідні будівельні роботи, по їх завершенню - зареєструвала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувались на підставі повідомлення про початок їх виконання, а отже відсутні правові підстави стверджувати про те, що прибудова є самочинною.

Крім того, Верховний суд звернув увагу на те, що згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Однак, апеляційний суд на зазначені вимоги закону не врахував, дійшов передчасного висновку про відмову у позові, не роз`яснивши учасникам справи право на звернення із клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування технічної можливості фактичного виділу частки ОСОБА_1 у самостійний об`єкт права власності із припиненням права спільної часткової власності.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2004 року у справі № 22а-141/2004, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_3 право на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 : 1-1 коридор, 1-3 жила кімната,1-7 кімната, сарай "В", літня кухня "Б", що становить 53/100 частини. Виділено ОСОБА_3 : 1-2 кухню, 1-4 жилу кімнату, 1-5 жилу кімнату, льох "1", сарай "Д", сарай "Б", вбиральню "Ж", що становить 47/100 частини домоволодіння. Огорожу №1 і колодязь "К" залишено у спільному користуванні співвласників.

3.11.2004 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. і зареєстрованого в реєстрі за № 4101 договір дарування, згідно умов якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: 1-2 кухня, 1-4 жила, 1-5 жила, Г-льох, Д-сарай, Б-сарай, Ж-вбиральня, З-колодязь.

На підставі вказаного договору дарування за позивачкою зареєстровано право власності на 47/100 частин спірного житлового будинку, що підтверджується копією витягу №5369802 від 9.11.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Власником інших 53/100 частин вказаного нерухомого майна є відповідач ОСОБА_2 .

Отже, сторони є співвласниками зазначеного домоволодіння наведених часток з визначеним порядком користування його приміщеннями. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2004 року у справі № 22а-141/2004 вирішено спадковий спір між спадкоємцями, здійснено поділ спадкового майна із визначенням розміру часток співвласників у праві на спільне майно - спірний будинок - з одночасним встановленням певного порядку користування цим будинком, що перебуває на праві спільної часткової власності. Припинення права спільної часткової власності у зв`язку із визначенням певного розміру часток співвласників та встановленням порядку користування співвласниками спільним майном не відбулось.

При цьому, порядок користування спільним майном є обов`язковим й для сторін у цій справі.

21.07.2014 року ОСОБА_5 отримала будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №70 від 31.07.2014 року присвоєно поштову адресу до частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_6

24.07.2014 року в Інспекції державного архітектурного контролю у Рівненській області зареєстровано повідомлення ОСОБА_7 про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію житлового будинку в АДРЕСА_1 .

10.09.2015 року в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області зареєстровано подану Кусік Л.П. декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувались на підставі повідомлення про початок їх виконання.

Щодо правового режиму реконструйованої частки ОСОБА_7 у спільному майні

Юридична доля поліпшень, зроблених одним із співвласників у спільному майні, підлягає визначенню згідно із положеннями частин третьої-п`ятої статті 357 ЦК України, за змістом яких співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов`язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об`єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. Якщо виходити із змісту частини першої статті 187 ЦК України, нерозривний зв`язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками.

У разі, якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову) виключно, якщо це не порушує прав інших співвласників.

Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї із наведених умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.

Наведені правила частини третьої статті 357 ЦК України стосуються випадків, коли внаслідок здійснених поліпшень спільного майна співвласник вимагає від інших співвласників збільшення своєї частки у цьому майні. Такі поліпшення повинні стосуватися як частки співвласника, який бажає збільшення його частки, так і іншого (інших) співвласника (співвласників) спільного майна. При цьому обов`язковим для такого збільшення є дотримання співвласником передумов, визначених цією статтею, зокрема таких: поліпшення спільного майна не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Якщо ж поліпшення здійснено тільки у частці одного співвласника шляхом добудови (прибудови) та не торкаються іншої частки у спільному майні, то застосовуються положення частини четвертої статті 357 ЦК України, відповідно до якої не відбувається зміна розміру часток співвласників у спільному майні та не вимагається обов`язкової згоди інших співвласників на таку перебудову за умови, що вона не порушує їхніх прав та здійснена із дотриманням встановленого законом порядку.

У ЦК України встановлюються особливі правила щодо добудови (прибудови), здійсненої одним із співвласників житлового будинку, іншої будівлі або споруди.

Така добудова (прибудова) не є об`єктом права спільної власності і жодним чином не впливає на розмір часток, а стає об`єктом права власності лише того співвласника, який її зробив, за таких умов: 1) добудова (прибудова) зроблена за рахунок лише цього співвласника, а не інших співвласників; 2) добудова (прибудова) здійснена у встановленому законом порядку, що є необхідною передумовою для державної реєстрації права на нерухоме майно і набуття права власності на нього (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України); 3) добудова (прибудова) не порушує прав інших співвласників, наприклад, не створює для них перешкод у користуванні майном, яке вони здійснюють згідно за домовленістю між собою (частини другої статті 358 ЦК України).

В ході повторного розгляду справи апеляційним судом, проведена судова будівельно-технічна експертиза № ЕУ-11/19, відповідно до висновків якої при проведенні реконструкції частини житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , відбулося захоплення площі горища, яке розташоване над частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 Площа захоплення становить 13 кв.м.

Таким чином встановлено, що проведена позивачкою реконструкція, яка включає в себе мансардний поверх, захоплено 13 кв.м горища, яке розташоване над частиною житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , а тому вона порушує право власності останнього та створює йому перешкоди у користуванні майном.

Щодо можливості виділу частки в натурі

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За правилом частини третьої статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не підлягають обов`язковій експертизі проекти будівництва об`єктів I-III категорій складності.

За змістом пунктів 1-2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Відповідно до частин першої-третьої статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва. Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

У справі, що переглядається, об`єкт будівництва за державним класифікатором будівель та споруд ДК-018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, відноситься до категорії 1110.3 «Будинки садибного типу», а згідно з повідомленням про початок виконання будівельних робіт від 24 липня 2014 року відноситься до ІІ категорії складності.

Позивачка у справі отримала будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку, зареєструвала в Інспекції державного архітектурного контролю у Рівненській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію житлового будинку, надалі здійснили необхідні будівельні роботи, по їх завершенню - зареєструвала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувались на підставі повідомлення про початок їх виконання, а отже відсутні правові підстави стверджувати про те, що прибудова є самочинною, про що вказав у своїй постанові від 13.02.2019 року Верховний Суд.

За приписами частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

23 жовтня 2015 року КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради" надало висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, згідно якого за технічними показниками об`єкт може бути поділено, склад новоутворених об`єктів нерухомого майна та їх адреси становлять:

1.1-1- коридор площею 14,3 кв.м ;1-2- житлова площею 21,6 кв.м;1-3- житлова площею 16,6 кв.м.; 1-4-кухня площею 9,9 кв.м.;1-5- санвузол площею 4,7 кв.м;1-6-коридор площею 19,6 кв. м;1-7- житлова площею 25,9 кв.м; 1-8-житлова площею 21,6 кв.м; 1-9- житлова площею 11,3 кв.м; жилою площею 97кв.м, загальною площею 145,5 кв.м., а1-вхідний ганок, а3-балкон, Г-погріб, Б-сарай, Ж-вбиральня, №2-огорожа, №3-ворота з хвірткою, З-колодязь який знаходиться у спільному користуванні; АДРЕСА_1 АДРЕСА_1

2. 2-1 коридор площею 6,8 кв.м;2-2-житлова площею 16,1 кв.м; 2-3- житлова площею 22,5кв.м.; 2-4- житлова площею 12,7 кв.м.; жилою площею 51,3 кв.м, загальною площею 58,1кв.м., В-сарай,Б-літня кухня, №1 огорожа,З-колодязь, який знаходиться у спільному користуванні. Поштова адреса- АДРЕСА_1 .

В зв`язку із встановленням захоплення ОСОБА_1 13 кв.м горища, яке розташоване над частиною житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , у судовому засіданні оголошувалась перерва з метою надання сторонам можливості укласти мирову угоду. Однак вони не знайшли згоди щодо умов такої угоди та вона ними не укладена.

На виконання постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, відповідно до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, апеляційний суд роз`яснив позивачці та її представнику їх право на заявлення клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування технічної можливості фактичного виділу частки ОСОБА_1 у самостійний об`єкт права власності, на вирішення якої поставити вказане питання, попередив про наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій.

Однак позивач та представник позивачів категорично відмовилися від проведення по справі такої експертизи, оскільки вважають, що матеріали справи містять належні докази технічної можливості виділу в натурі частки ОСОБА_1 з об`єкта нерухомого майна в самостійний об`єкт нерухомого майна, зокрема ними є висновок КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради", що долучений до позовної заяви.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, якщо позивач для підтвердження можливості виділу його частки у нерухомості у самостійний об`єкт права власності надає висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього, надає докази порушення своїх прав таким виділом, після виконання судом вимог ч. 5 ст.12 ЦПК України, суд відповідно до вимог ст.ст. 263,265 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у порушення вимог ст.ст.12,81 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Обов`язок доведення можливості виділу частки у нерухомості у самостійний об`єкт права власності лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. Клопотання про призначення такої експертизи особами, які беруть участь у справі у апеляційному суді не заявлялось.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що, за наявності встановленого захвату останньою частини горища відповідача є технічна можливість виділу в натурі її частки в самостійний об`єкт без порушення прав ОСОБА_2

Оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам закону, не ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності, розумності, а тому підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід стягнути з позивачки.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, статті 357 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 9 березня 2016 року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволені позову до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витртаипо оплаті судового збору у сумі 535 (п`ятсот тридцять п`ять)грн.92 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.