ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 666/4130/15-ц Головуючий в 1 інстанції Стамбула М.І.
Номер провадження 22-ц/819/1362/19 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Кутузова А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона у складі судді Стамбули М.І. від 14 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав позивачів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року представником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до суду поданий позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 43 360,96 грн.

В обґрунтуваннях заявлених вимог позивач послався на те, що 19 вересня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір , за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 36705 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком погашення до 16 вересня 2021 року включно.

Оскільки позичальник належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконує, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість станом на 12.05.2015р. у сумі 43 360, 96 грн., із яких заборгованість по тілу кредиту 25 503,94 грн., по відсоткам за користування кредитом 16 697, 76грн., по комісії - 249,60 грн. та пені - 909,66 грн.

У жовтні 2015р. поданий зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача.

Зустрічний позов мотивовано тим, що у порушення умов кредитного договору від 19.09.2005р. кредитор ПАТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку із 01.02.2009р. збільшив встановлену договором відсоткову ставку за користування кредитом із 21% до 27,95% річних. Повідомлення про підвищення ставки він не отримував та згоди на таке підвищення не давав.

Просив суд визнати неправомірними дії Банку по підвищенню ставки за користування кредитом із 01.02.2009р., як такі, що здійсненні в порушення умов та порядку, встановленому кредитним договором від 19.09.2005р.

Зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених ним коштів за весь період неправомірного підвищення ставки з 19.09.2005р. по час ухвалення судом рішення із визначеною договором ставкою 21%.

Зобов`язати Банк надати розрахунок сплачених ним коштів на виконання кредитного договору без урахування неправомірно підвищених відсотків та пов`язаних із таким підвищенням пені 0,15% та збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 3,8% на місяць від суми непогашеної заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 20.10.2015р. зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднаний із позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПиватБанк» щодо підвищення із 01.02.2009р. процентної ставки за кредитним договором від 19.09.2005р., укладеним між ПАТ КБ «ПиватБанк» і ОСОБА_1 Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 коштів по кредитному договору у період із 19.09.2005р. за процентною ставкою 21%.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПиватБанк» надати ОСОБА_1 належно засвідчений розрахунок сплачених коштів за кредитним договором від 19.09.2005р. без урахування збільшеної із 01.02.2009р. підвищеної процентної ставки, пов`язаної із цим ставки пені у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, підвищених відсотків за користування кредитом у розмірі 3,84% на місяць від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом.

Рішення суду мотивовано тим, що Банк 01.02.2009р. в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за користування кредитом без належного повідомлення ОСОБА_1 про її збільшення , тоді як позичальник згоду на такі дії не давав, чим порушив умови договору і права позичальника. Суд вважав безпідставними посилання Банку на те, що ОСОБА_1 прийняв збільшену відсоткову ставку, виконував умови з новою ставкою, оскільки такі дії Банку суперечать умовам кредитного договору, а ОСОБА_1 сплачував кошти по мірі наявності у нього коштів. Строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущений, оскільки останній дізнався про порушення своїх прав лише із виписки віл 13.03.2015р.

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

У апеляційній скарзі зазначається, що висновок суду про порушення Банком умов кредитного договору у зв`язку із збільшенням кредитної ставки із 01.02.2009р. у зв`язку із неналежним повідомленням про це позичальника спростовані наданими доказами, яким суд належної оцінки не надав, оскільки ОСОБА_1 здійснював періодичні платежі з часу встановлення збільшеної ставки, а тому визнав змінені умови та погодився із ними.

Банк не міг надати на вимогу суду письмове підтвердження про вручення позичальнику повідомлення про збільшення кредитної ставки, оскільки такі документи зберігаються лише протягом 5 років згідно ст. 674 Постанови НБУ від 08.12.2004р.

Крім того, зустрічний позов заявлений поза межами строку позовної давності щодо обставин які виникли із часу зміни кредитної ставки 1.02.2009р.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Плохотнюк М.О., діюча в інтересах ОСОБА_1 , заперечує її доводи, просить залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

За визначенням п.1ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень ст. 526,530,610 та ч.1 ст. 612 цього Кодексу, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання - є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом: 19 вересня 2005р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № НЕТ0GК 00001572, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 36 705 грн., із яких сума 31200 грн. на придбання житла, 5505 грн. на сплату страхових платежів, а позичальник зобов`язався повернути борг частинами у строк до 16.09.2021року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості і комісію за розрахунково-касове обслуговування 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати., комісії за дострокове повернення кредиту згідно п.3.11 договору. Періодом сплати вважається з 19 по 29 число кожного місяця. Щомісяця позичальник повинен сплачувати суму 623, 08 грн.

Відповідно до пунктів 1.2 договору, банк відкрив позичальнику рахунки: для погашення заборгованості позичальником за договором: №2072, кредитний рахунок№ НОМЕР_1 , рахунок по відсотках № НОМЕР_2 та рахунок по обліку комісії № 5694.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом чи договором.

У п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на час укладання кредитного договору в червні 2005р., зазначено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатись, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись залежно від зміни відсоткової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Умовами п.2.3.1 кредитного договору передбачено право банку змінювати в бік збільшення відсоткову ставку за користування кредитом в односторонньому порядку у разі настання обставин, викладених у п.2.3.1 вказаного договору.

Зміна ставки банком можлива в межах кількості пунктів на які збільшується облікова ставка НБУ, розміру відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитам або пропорційного збільшення курсу долара США.

Сторони передбачили особливий порядок реалізації зазначеного права кредитора на збільшення відсоткової ставки.

Зокрема, Банк надсилає позичальникові письмове попередження про зміну відсоткової ставки за 20 днів до часу набуття чинності зміни відсоткової ставки, а у випадку не отримання від позичальника письмової згоди на зміну відсоткової ставки, кредитор в силу п. 2.3.3 цього договору має право вимагати дострокового повернення кредиту, а позичальник зобов`язаний повернути всю суму кредиту, комісію і відсотки у повному обсязі, або розірвати договір у судовому порядку.

Крім того, 10 січня 2009р. набрав чинності Закон України від 12.12.2008р. № 661-V1, яким доповнено ЦК України ст. 1056-1, згідно якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011р. у справі № 15рп/2011 роз`яснив, що положення п.п..22,23 ст.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитором і позичальником ( споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладання, так і виконання такого договору.

Судом встановлено, що починаючи з 01.02.2009р. Банком змінена відсоткова ставка за користування кредитом із 21% річних (1,75% на місяць) від суми заборгованості за кредитом до 27,95% річних через збільшення облікової ставки НБУ з 30.04.2008р. та курсу долара США до гривні в порівнянні з курсом, встановленим НБУ на момент укладання договору. Про таку зміну позичальник направлений лист від 31.12.2008р. ( а.с74).

Однак, на підтвердження факту належного повідомлення позичальника про таку зміну умов договору Банк надав фотокопію реєстру поштових відправлень від 08.01.2009р., оригінал якого суду не надавався. Крім того вказаний реєстр не містить необхідних реквізитів такого відправлення визначених пп. 3, 66-68, 114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ 17.08.2002р.№1155, у редакції що діяла на час спірних правовідносин. Також відсутня інформації про вручення адресату, ОСОБА_1 , зазначеного повідомлення.

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором за весь час його дії вбачається, що зазначена кредитна ставка діяла від часу її встановлення з 1.02.2009р. по 23.09.2010р..до часу зменшення відсоткової ставки Банком у односторонньому порядку до 25,95% ( а.с.5-10).

У ході розгляду справи ОСОБА_1 та його представник стверджували, що щомісячні платежі вносились за ставкою 21% річних, а про її збільшення відповідач дізнався лише у 2015р. після отримання позовної заяви Банку про дострокове стягнення заборгованості.

У ході апеляційного розгляду справи представник Банку зазначив, що через закінчення строку зберігання листування щодо підвищення відсоткової ставки не може надати докази на підтвердження вручення позичальнику повідомлення від 31.12.2008р. про зміну відсоткової ставки.

Разом із тим, апеляційний суд враховує, що згідно Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України із зазначенням строків зберігання, затверджений постановою НБУ №601 від 08.12.2004р., та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24.12.2004р. № 1646/10245, що діяв на час виникнення спірних відносин і до втрати чинності з 1.01.2019р., у п. 35 встановлено, що знищення документів без відповідного оформлення і погодження, а також порушення строків зберігання забороняється. Статтями 220 та 229 Переліку встановлено, що документи, такі як кредитний договір, обґрунтування, дозволи, фінансові звіти про видачу й оформлення кредитів що видані у тому числі фізичним особам у національній валюті можуть бути знищені через п`ять років після погашення позики. Листування про погашення позик та кредитів - через п`ять років після погашення позики.

У справі, що розглядається позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» доказів вручення позичальнику повідомлення про збільшення відсоткової ставки із 1.02.2009р. до 27,95% річних надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про порушення кредитором встановленого договором позики порядку зміни істотних його умов, не надав належних доказів повідомлення позивальника про підвищення ставки за користування кредитом, що також є достатньою підставою для визначення перебігу строку позовної давності для подання зустрічного позову ОСОБА_1 , початок якого слід визначати із часу коли він довідався про порушення своїх прав, як споживача банківських послуг 13.03.2015р.

За викладених обставин слід визнати вірним висновок суду і про безпідставне обрахування заборгованих позичальником сум із ставкою, що перевищує 21% річних за користування кредитними коштами, встановлених у п.1 кредитного договору.

Неприйнятними є доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 фактично визнав зміну умов договору та сплачував щомісячні внески із врахування нових умов, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованих сум, із лютого 2009р. по червень 2009р. обліковується прострочення щомісячних платежів, а здійснена фактична оплата у цей період часу не перевищує встановленого п.1.1 кредитного договору. Сплачені позичальником суми у більшому розмірі із червня 2009р. по лютий 2010р. обумовлені необхідністю погасити обліковану за попередній період прострочену заборгованість , а після її погашення, сплатити кошти для реалізації прав позичальника на дострокове повернення кредиту.

Враховуючи наведене слід дійти висновку про те, що встановлене судом порушення прав позичальника підлягає відновленню, визначеним судом першої інстанції способом, що не суперечить змісту 16 ЦК України та є найбільш ефективним засобом відновлення порушеного права.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Отже, обов`язок ПАТ КБ «ПриватБанк» довести наявність кредиторської заборгованості позичальника, що є обов`язковою умовою для стягнення таких сум за рішенням суду. У справі? що розглядається, розмір заборгованості обрахований позивачем виходячи із застосування збільшеної відсоткової ставки за користування кредитом із 1.02.2009р., тоді як неправомірність її застосування у розмірі, що перевищує 21% річних встановлена судом.

У суді апеляційної інстанції кредитору запропоновано надати відповідний розрахунок заборгованості із врахування як діючої за договором відсоткової ставки 21% річних так із врахуванням тих сум, які сплачені позичальником після подання позову, у тому числі і суму 1850 грн, сплачені 4.09.2019р.

Проте такого розрахунку суду надано не було із тих підстав, що представник посилався на відсутність у Банку технічної можливості здійснити таких розрахунок.

Разом із тим, ОСОБА_1 надав власний розрахунок, згідно якого визначений договором повернення кредиту передбачав період кредитування 192 місяця зі сплатою позичальником щомісячного платежу у розмірі 623,08 грн. щомісяця. Виходячи із кількості і розміру фактично сплачених сум загальна сума кредиту із врахування 21% за користування ним складала 119 631 ,36 грн.

Як убачається зі змісту позовних вимог, сума заборгованості, яка підлягала стягненню за позовом Банку станом на 12.05.2015р. становила 43 360,69 грн , однак за час розгляду справи позичальником фактично сплачена сума 43 850 грн. станом на 10.09.2019р. , яку позивач не заперечував.

Отже, за відсутності належних доказів щодо наявності заборгованих сум, які підлягають стягненню за умовами кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у визначеному ним розмірі відсутні.

Оскільки справа розглянута із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення скарги і скасування рішення суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення - 25.10.2019 р..

Головуючий _______________________ Н.В. Орловська

Судді: _______________________ О.В. Кутурланова

_______________________ В.В. Майданік