Справа № 202/4934/18
Провадження № 2-о/202/12/2019
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

15 жовтня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нечепуренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 16 серпня 2018 року звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме юридичного факту загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 12.08.2014 року в районі м.Вуглегірськ Бахмутського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2018 року, головуючим у справі визначено суддю Волошина Є.В., ухвалою якого від 16 серпня 2018 року відкрито провадження у справі з призначенням до судового розгляду.
Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м.Дніпропетровська № 132 від 22 жовтня 2018 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи», призначено повторний автоматизований розподіл справи № 202/4934/18 у зв`язку із закінченням у судді Волошина Є.В. повноважень судді, призначеного на посаду відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 строком на п`ять років.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року, головуючим у справі визначено суддю Зосименко С.Г., ухвалою якої від 26 жовтня 2018 року прийнято до провадження та призначеного до розгляду.
Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Виноградова А.С. № 569 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи» призначено повторний автоматизований розподіл справи 202/4934/18, у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2018 року, справу передано на розгляд судді Слюсар Л.П.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 13 грудня 2018 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення юридичного факту загибелі прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку окремого провадження.
В обґрунтування заяви заявник вказав, що його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.03.2014 року на підставі Указу президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303, призвали на військову службу у Збройні Сили України Дніпропетровським РВК м. Дніпропетровськ. Службу останній проходив на посаді механіка-водія 2-го парашутно-десантного відділення 3-го парашутно-десантного взводу 9-ї парашутно-десантної роти 3-го парашутно-десантного батальйону у складі військової частини НОМЕР_1 (25 окрема повітряно-десантна бригада Збройних Сил України). В період з 31.05.2014 року по 19.06.2014 року та з 11.07.2014 року по 12.08.2014 року солдат ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини НОМЕР_1 25-ї окремої повітряно-десантної бригади Збройних Сил України.

Як зазначено в акті спеціального розслідування та довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_2 від 30.03.2017 року №577, 12.08.2014 року в районі м. Вуглегірськ Бахмутського (раніше - Артемівського) району Донецької області російські збройні формування здійснили обстріл 3-го парашутно-десантного батальйону, який перебував там на виконанні бойового завдання. В результаті такого обстрілу механік-водій 2-го парашутно-десантного відділення 3-го парашутно-десантного взводу 9-ї парашутно-десантної роти 3-го парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , отримав несумісні з життям поранення і загинув.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 14.08.2014 року №332, довідкою про причину смерті від 14.08.2014 року №332, свідоцтвом про смерть від 15.08.2014 року серії НОМЕР_2 , «Гостра кровотеча, осколкове поранення грудної клітини з ушкодженням легенів, серця, аорти», отримані під час виконання бойового завдання солдатом ОСОБА_2 слугували причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.08.2014 року №173, солдата військової служби за призовом на особливий період під час мобілізації ОСОБА_2 , механіка-водія 3-го парашутно-десантного «зводу 9-ї парашутно-десантної роти 3-го парашутно-десантного батальйону, який загинув 12.08.2014 року під час виконання бойового завдання у ході бойових дій в Донецькій області, внаслідок гострої кровотечі, осколкового поранення грудної клітини з ушкодженням легенів, серця, аорти, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій, було виключено зі списків особового складу частини і знято з усіх видів забезпечення з у зв`язку зі смертю.
Встановлення юридичного факту загибелі сина заявника при виконанні обов`язку військової служби 12.08.2014 року в районі м. Вуглегірськ Бахмутського району Донецької області України, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, необхідно заявнику у зв`язку з тим, що він має на меті визначити статус ОСОБА_2 , як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, і, як результат, у нього виникнуть права та обов`язки, передбачені цією Конвенцією та іншими нормами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від заявника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю заявника та його представника.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився. Відповідно до клопотання від 15 жовтня 2019 року просили суд розглядати справу без участі представника Мінсоцполітики.

Представник заінтересованої особи Російської Федерації в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись шляхом направлення судової повістки в Посольство Російської Федерації в Україні, яка отримана, про що свідчить повідомлення про вручення уповноваженій адресатом на отримання пошти 17.09.2019 року. Натомість, представник Російської Федерації в судове засідання не з`явився. Жодних заяв суду не надано.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Суд, дослідивши надані заявником документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити заяву, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, зареє стрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 .

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є: батько - ОСОБА_1 , матір - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 27.03.1992 року.

26.03.2014 року на підставі Указу президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303, ОСОБА_2 було призвано на військову службу у Збройні Сили України Дніпропетровським РВК м. Дніпропетровськ. Службу останній проходив на посаді механіка-водія 2-го парашутно-десантного відділення 3-го парашутно-десантного взводу 9-ї парашутно-десантної роти 3-го парашутно-десантного батальйону у складі військової частини НОМЕР_1 (25 окрема повітряно-десантна бригада Збройних Сил України).

В період з 31.05.2014 року по 19.06.2014 року та з 11.07.2014 року по 12.08.2014 року солдат ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини НОМЕР_1 25-ї окремої повітряно-десантної бригади Збройних Сил України, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2014 року №5267 ( а.с.75).

Як зазначено в акті спеціального розслідування та довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_2 від 30.03.2017 року №577, 12.08.2014 року в районі м. Вуглегірськ Бахмутського (раніше - Артемівського) району Донецької області російські збройні формування здійснили обстріл 3-го парашутно-десантного батальйону, який перебував там на виконанні бойового завдання. В результаті такого обстрілу механік-водій 2-го парашутно-десантного відділення 3-го парашутно-десантного взводу 9-ї парашутно-десантної роти 3-го парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , отримав несумісні з життям поранення і загинув ( а.с. 76-82).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 15 серпня 2014 року, виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 332 від 14.08.2014 року, виданого Артемівським відділенням судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 біля м. Вуглегірськ Артемівського району Донецької області. Причина смерті гостра кровотеча осколкове поранення грудної клітки з ушкодженням легенів, серця, аорти.

Згідно з Довідкою військової частини П/П В 0440 від 30.03.2017 року №577, солдат ОСОБА_2 , 1992 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 одержав поранення гостра кровотеча, осколкове поранення грудної клітки з ушкодженням легенів, серця, аорти, при виконанні службових обов`язків військової служби ( а.с.83).
Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків».

З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Згідно постанови Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм:

Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою.

Крім того, Міністерство закордонних справ Великобританії, прес-секретар верховного представництва Європейського Союзу із закордонних справ, прес-секретар Держдепартаменту Сполучених Штатів Америки заявили, що так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях є нелегітимними, а ті, хто організував ці референдуми, не володіють демократичною легітимністю(http://ua.korrespondent.net/world/3361365- mzs-brvtanii-nazvav-prvkrym-faktom-referendum-na-donbasi, http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavvv-pro-nevyznannia-referendumiv-na-donbasi).

23 серпня 2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)».

На засіданні Ради Безпеки OOH, яке відбулося 29 серпня 2014 року у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил». Після надзвичайного засідання комісії Україна - НАТО, скликаного 29 серпня 2014 року на прохання України, Генеральний секретар HATO А. Расмуссен кваліфікував вторгнення Збройних Сил Російської Федерації через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Росії проти України».

Регулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими громадянами Російської Федерації та військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації.

Згідно з даними прес-центру Служби безпеки України від 14.08.2014 року, співробітниками Державної прикордонної служби України на контрольно-пропускному пункті «Успенка», під час спроби залишити територію України, був затриманий громадянин Російської Федерації, 1985 р.н, уродженець та мешканець м. Уфа. Під час допиту затриманого стало відомо, що 08.06.2014 року він незаконно прибув на територію України повз прикордонний пункт «Ізварине» для вступу до підрозділів окупаційної адміністрації РФ. Також з`ясувалося, що у період з 08.06.2014 року до 30.06.2014 року затриманий громадянин Російської Федерації перебував у ворожому штабі в м. Горлівка, а з 30.06.2014 року до 20.07.2014 року він проходив службу на блокпості окупантів «Майорський» у складі угруповання «Витязі Донбасу», основним завданням якого є охорона блокпостів окупаційної адміністрації РФ. З його слів слідує, що окупанти, які патрулювали блокпости, мали на озброєнні автомати Калашникова калібру 5,45 з розрахунку 14 одиниць на 29 чоловік, 3-4 ручних гранатомети «Муха» та один БТР (http://www.sbu.gov.ua/sbu/control/uk/publish/article?art_ id= 130195&cat_ id=l30095)

Так, згідно з даними прес-центру Служби безпеки України від 25.08.2014, у Донецькій області українські військові ліквідували групу російських диверсантів, які злочинно вдерлися на територію України. Затримання російських диверсантів відбулося поблизу населеного пункту Дзеркальний, Амвросіївського району, Донецької області. Серед затриманих десять військовослужбовців 331 полку 98 свірської дивізії Повітрянодесантних військ Збройних сил Російської Федерації (http://www.sbu. ІНФОРМАЦІЯ_5 ?art_id=130629&cat_id=130095).

Судом, встановлено, що ОСОБА_2 , з 16.03.2014 по 12.08.2014 року перебував на військовій службі за мобілізацією, мав звання рядового, займав посаду механіка-водія 9 парашутно-десантної роти з парашутно-десантного батальйону та в період з 31.05.2014 року по 19.06.2014 року та з 11.07.2014 року по 12.08.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операцій, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

12.08.2014 року, під час виконання бойового завдання в районі м. Вуглегірськ Донецької області, ОСОБА_2 отримав несумісні з життям поранення та загинув.

Указом Президента України від 14 листопада 2014 року №873/2014 за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі солдата ОСОБА_2 нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня посмертно.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребуються доказування.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Враховуючи викладене, а також те, що син заявника ОСОБА_2 , при виконанні обов`язку військової служби, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі м. Вуглегірська Бахмутського району Донецької області Україна, в результаті збройної агресії Російської Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявнику необхідно для визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, суд доходить висновку, що подана заява підлягає до задоволення.

Керуючись: Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст.ст.10,12,19,81,141,263-265, 293, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 12.08.2014 року в районі міста Вуглегірськ Бахмутського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, , місце знаходження за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10;

Російська Федерація: Посольство Російської Федерації в України за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 21.10.2019 року.
Суддя Л.П. Слюсар