КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Суханової Є.М.,

Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька Залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі представника Баранова Андрія Сергійовича на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Матійчук Г.О. від 20 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з наведеним позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця». Просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 10 773,06 грн, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку 106 220,46 грн, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат у розмірі 2068,01 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у трудових відносинах з державним підприємством «Донецька залізниця».

20 березня 2017 року її було звільнено на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін та видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 10 773,06 грн, а саме: липень 2016 року - 3041,42 грн, березень 2017 року - 7731,64 грн з урахуванням виплати частини заробітної плати у розмірі 1950 грн, яка була видана у вересні 2017 року за накладною у касі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» м. Лиман. В тому числі невиплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки за 30 днів, що складає 7926,90 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати та грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки в сумі 10 773,06 грн, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 106 220,46 грн і компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2 068,01 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі представника Баранова А.С. з вказаним судовим рішенням не погодилося та подало апеляційну скаргу. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача. Просилило скасувати вказане рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 119 061,53 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що з 20 січня 1986 року ОСОБА_1 працювала в державному підприємстві «Донецька залізниця» (Наказ № 24/л від 20.01.1986 року) на посадах техніка та інженера.

Відповідно до Закону України №4442-IV від 23 лютого 2012року, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200, Державне підприємство «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ «Українська залізниця» № 3033 від 15 квітня 2016 року, Інформаційно-обчислювальний центр державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З 01 серпня 2016 року згідно наказу № 1/ос від 29 липня 2016 року, у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» з ОСОБА_1 продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера з окладом у розмірі 3 906,00 грн виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

01 березня 2017 року згідно наказу № 21/ІОЦ від 21 березня 2017 року на підставі наказу голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 20.03.2017р. № 154 ОСОБА_1 було збільшено оклад до 4883,00 грн.

20 березня 2017 року згідно з наказом №19/ІОЦ від 17 березня 2017 року робітникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» відповідно до наказу від 17 березня 2017 року № 236/ДНД було встановлено простій.

20 березня 2017року ОСОБА_1 було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі наказу від 20 березня 2017 року № 6/ос.

Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до пункту 4 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді інженера у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень у регіональній філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», звідки звільнена 20 березня 2017 року за угодою сторін (а.с. 28-30, 26).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Отже, державне підприємство «Донецька залізниця» є самостійним суб`єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи, не припинено.

Згідно з положенням частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, згідно зі статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців не внесено, то державне підприємство «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов`язки як роботодавець щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести державне підприємство «Донецька залізниця».

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі державного підприємства «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між державним підприємством «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від державного підприємства «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, на думку колегії суддів, ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі, що узгоджується з наведеними вище нормативними актами та установленими фактичними обставинами справи, однак залишено поза увагою судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує висновки щодо застосування наведених норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 242/4687/17 (провадження № 61-42841ск18) та від 18 вересня 2019 року в справі №220/310/18 (провадження № 61-4643ск19).

Отже, рішення районного суду, на думку колегії суддів, на підставі п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, у даному конкретному випадку, колегія суддів знайшла за можливе, за наведених мотивів, вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та не врахувала позиції відповідача.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, то відсутні підстави для поновлення його дії.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, як позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, судові витрати мають компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ч. 13 ст. 7 , ст. 367, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів відмовити.

Судові витрати, понесені акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька Залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» за подачу апеляційної скарги в розмірі 1758, 92 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський,

Є.М. Суханова

А.С. Сержанюк