г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2579/16-ц
Номер провадження 2/213/20/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Соловйової Л.Я.,

за участю секретарів судового засідання - Ємельянцевої Т.С., Бабейкіної Н.О., Гусарової О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Самойленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за уточненим позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про встановлення факту роботи за сумісництвом на певній посаді,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 02 листопада 2016 року звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПРАТ «ІНГЗК»), який в подальшому неодноразово уточнювала. Згідно уточненого позову від 14.03.2017 року (т.1 а.с.39-40) позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 90675 грн. за період роботи з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року; стягнути моральну шкоду в сумі 100000 грн., а також встановити факт роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05.12.1984 р. по 23.04.1987 р. вона працювала у відділі технічного контролю дільниці шахти «Центральна» в Інгулецькому гірничозбагачувальному комбінаті (правонаступником якого став відповідач) - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. Крім своєї основної роботи вона виконувала роботу за сумісництвом - підземного контролера відділу технічного контролю - ІІІ розряду. В її обов`язки входило відбір проб обробка (розробка, упаковка, маркіровка) та доставка проб у лабораторію. Однак, оплата праці у повному обсязі їй не проводилася,

З 04.03.1989 року по 06.10.1995 р. позивач знову була переведена до відділу технічного контролю Інгулецького гірничозбагачувального комбінату - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. За вищевказаною професією вона виконувала слідуючі функціональні обов`язки: здійснення експрес аналізу кожної проби (обробленої) на приладі PCP -3 з двома ізотопами кобальт 57; виведення змінного показника якості по осям та дільницям; виведення еталонних проб; ведення журналів змінного обліку якості добутої породи.

Крім того, вона виконувала ще й обов`язки контролера ВТК 3 розряду, а саме: відбір проб - розробка, упаковка, маркіровка; контроль за якістю загрузки та вигрузки вагонів; контроль за якістю видобутої руди, коригування якості руди за зміну по осям та добичним дільницям; відбір контрольних проб з грохотів; облік видобутої руди по дільницям та осям; ведення журналів змінного обліку, супроводжувальних документів; доставка проб до хімічної лабораторії (в особистий час по виходу із шахти). Позивач зазначає, що виконувала роботи за сумісництвом двох професій, а оплата праці проводилась лише за однією професією.

Позивач вважає, що підприємством відповідача порушено її трудові права, а саме: не оплачувався час при доставці проб у хімічну лабораторію, що виконувалось в особистий час після робочої зміни, на що витрачалось близько 20 хвилин кожної зміни; не здійснювалась доплата за роботу з приладом РСР-3, який вона використовувала близько 40 разів за зміну, при нормативному значенні не більше 5 разів, що призводило до отримання збільшеної дози випромінювання у декілька раз. Також позивачу не надавалась додаткова відпустка 21 робочий день за роботу у шкідливих та важких умовах праці.

При проведенні атестації робочого місця позивача - підприємством не враховано, що її робоче місце знаходилось у шахті на -850 горизонті та було вбудоване в скелю. Протягом всієї зміни вона знаходилась в підземних умовах та виконувала роботи, які не були враховані при проведенні атестації.

Позивач вважає, що загальна сума заборгованості відповідача по виплаті їй заробітної плати за період роботи з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року склала 90675 грн. У зв`язку з непроведення розрахунків по заробітній платі до даного часу, було завдано моральних страждань позивачу. Тому просила стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн. та встановити факт роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (т.1 а.с.23).

Згідно з ухвалою суду від 20.04.2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів від відповідача (т.1 а.с.48-49).

Відповідно до ухвали суду від 24.01.2018 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції, розгляд даної справи продовжено за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні (т.2 а.с.51).

24.01.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву з вимогами про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 90675 грн. за періоди роботи 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року; встановлення факту роботи за суміщенням професії - підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року (т.2 а.с.49-50). На підставі ухвали суду від 24.01.2018 року вказану уточнену позовну заяву залишено без руху (т.2 а.с.52). Ухвалою від 19.03.2019 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху (т.2 а.с.75).

Ухвалою суду від 02.04.2018 року за клопотанням позивача продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви (т.2 а.с.86).

На підставі заяви позивача від 03.07.2018 року, ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року уточнені позовні заяви подані позивачем 24.01.2018 року та 05.02.2018 року залишені без розгляду. Також залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог щодо встановлення факту роботи за сумісництвом на певній посаді продовжено підготовче засідання (т.2 а.с.111,112).

Ухвалою суду від 03 липня 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у відповідача. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с 124-125).

Згідно з ухвалою суду від 02.11.2018 року в Інгулецькому районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за клопотанням позивача витребувано цивільну справу №2-115/09 за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту роботи, а також диски із записом судових засідань для огляду в судовому засіданні при розгляді даної справи (т.2 а..с.157).

Ухвалою суду від 18.07.2019 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 (т.2 а.с.237).

В судовому засіданні 07.12.2018 року позивач ОСОБА_1 підтримала свої уточнені позовні вимоги та викладені в позові обставини. Пояснила, що вона працювала на підприємстві відповідача підземним лаборантом радіометристом та в тому числі виконувала роботу підземного контролера ВТК, однак за виконання вказаних функцій роботу за сумісництвом - їй не доплачували, додаткової відпустки не надавали. Вона доставляла проби до хімічної лабораторії в свій особистий час після закінчення робочої зміни, оскільки вона працювала в шахті та не могла вийти з неї в робочий час. Також вона отримувала опромінення від приладу РСР-3 з яким вона працювала за сумісництвом. Відповідачем не було їй повідомлено, що вона не буде отримувати доплату за виконання вказаної роботи. Під час виконання обов`язків підземного лаборанта радіометриста вона виконувала ці функції одночасно виконуючи роботу контролера ВТК. Про порушення її трудових прав вона дізналась з першого дня роботи та під час отримання заробітної плати за спірні роки роботи, вважала що їй не доплачують за виконану роботу. В 2005 році вона стала оформляти пенсію.

Встановлення факту роботи за сумісництвом потрібно позивачу для подальшого стягнення недоплаченої заробітної плати за виконання роботи за сумісництвом. Раніше з даним позовом вона не зверталась, оскільки підприємство пояснювало, що в класифікаторі професій є посада контролера. В 2009 році вона зверталась до суду з позовом про визнання факту роботи, яка відноситься до категорії, передбаченої списком №1. Це потрібно було для отримання пенсії за Списком №1. На той час адвокат їй не роз`яснив про необхідність подання позову з вимогами про встановлення факту роботи за сумісництвом, тому з такими вимогами раніше не звернулась. З 2005 року вона зверталась до відповідача з листами про врегулювання питання оплати роботи за сумісництвом, однак, отримала відповідь про те, що робота підземного контролера ВТК шахти «Центральна» не була передбачена посадовими інструкціями та штатним розписом підприємства. Вважає, що відповідач приховав факт суміщення двох професій. За її зверненням в 2007 році була проведена перевірка її умов праці. В подальшому була проведена ще одна перевірка, однак безрезультатно для неї. Тому вона змушена була звернутися в суд з даним позовом. Крім того, зазначила, що вона здійснює догляд за своєю хворою матір`ю ОСОБА_4 , яка потребує постійного стороннього догляду. Вважає, що строк звернення до суду з даним позовом нею пропущений з поважних причин, просить поновити строк позовної давності та не застосовувати строк позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 07.12.2018 року пояснила, що ОСОБА_1 працювала у відділі технічного контролю, підземним лаборантом радіометристом та за суміщенням виконувала роботу підземного контролера ВТК. Оплата в повному обсязі їй не проводилась. Перед тим як прийняти її на роботу за суміщенням, вона пройшла курси та отримала посвідчення контролера ВТК. Відповідачем протягом тривалого часу порушувались права позивача, тому вона має на меті встановити факт роботи за суміщенням, щоб мати змогу стягнути недоплачену заробітну плату за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.

Підприємство не сповістило позивача, що робота буде за суміщенням, наказів про суміщення професій також не було видано. В штатному розкладі не вказано такої посади як підземний контролер ВТК. Підтримала позов, просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги. В подальшому в судові засідання предстаник позивача не з`являлсь, про дату та час розгляду справи повідомлялась судом своєчасно, про причини неявки не повідомляла. Позивач просила продовжити розгляд справи без участі її представника.

Представник відповідача Самойленко І.А. в судовому засіданні 07.12.2018 року пояснила, що питання про виконання ОСОБА_1 функцій підземного контролера ВТК та підземного лаборанта радіометриста за своїми трудовими обов`язками - вже перевірялось підприємством відповідача. Жодного запису про те, що позивач працювала підземним контролером ВТК не виявлено. Проводилась повторна перевірка - комісія також не виявила вказаний факт роботи позивача за сумісництвом. Роботу підземного контролера ВТК - ніхто не виконував, тому що такої посади не існувало на вказаній дільниці роботи. ОСОБА_1 лише проходила курси перепідготовки кваліфікації та 31.07.1984 року отримала посвідчення контролера ВТК. В подальшому з 01.08.1984 року вона була переведена на посаду контролера ВТК. 05.12.1984 року переведена підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду відділу технічного контролю.

Робота за сумісництвом здійснюється на підставі заяви працівника або за наказом по підприємству. Будь-яких доказів на підтвердження факту роботи за сумісництвом комісією не встановлено. Роботи за сумісництвом позивач не виконувала, а тому представник відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просить застосувати строк позовної давності, встановлений для звернення до суду за вирішенням трудового спору, та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Із письмових пояснень відповідача та відзиву слідує, що з позовними вимогами позивача ОСОБА_1 не погоджуються з наступних підстав: в травні 2007 р. комісією у складі фахівців Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Державного ізотопного виробничо-технічного підприємства «Укрметалургізотоп» розглядалось звернення ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України. У зверненні, серед інших питань, ОСОБА_1 стверджувала, що нею, крім обов`язків підземного лаборанта-радіометриста, виконувалась робота підземного контролера ВТК. Комісія, дослідивши штатний розклад ПРАТ «ІНГЗК», особисту картку та трудову книжку ОСОБА_1 , встановила, що в жодному з вищенаведених документів записи про те, що ОСОБА_1 працювала підземним контролером ВТК відсутні. Накази по підприємству про доплату ОСОБА_1 за сумісництво професії контролер ВТК не видавались. Через відсутність вищевказаних документів комісія прийшла до висновку, що встановити вищезазначений факт неможливо, про що зазначила в акті комісійного розгляду від 22.05 23.05.2007 р.

Посилання Позивача на наявність посвідчення контролера ВТК, як на доказ виконання роботи по двох професіях: контролера і підземного лаборанта-радіометриста, є хибним, оскільки зазначене посвідчення підтверджує лише те, що ОСОБА_1 в період з 17.04.1984 р. по 23.07.1984 р. проходила курси перепідготовки та на підставі протоколу № 250 від 31.07.1984 р. їй присвоєна кваліфікація контролера ВТК. Саме після присвоєння кваліфікації контролера ВТК з 01.08.1984 р. ОСОБА_1 була переведена з робочого місця пробовідбірника ВТК на робоче місце контролера ВТК.

Під час же проведення перевірок було встановлено, що заяви ОСОБА_1 на виконання роботи за сумісництвом не було, наказу про сумісництво підприємством не видавалося.

Крім того, зазначають, що для суміщення посад, ця посада повинна бути в штатному розкладі, та бути вакантною. Отже, для суміщення мають бути відповідні робочі місця, посади (штатні одиниці). Відсутність вакансій (штатних одиниць) означає, що немає ні відповідних тарифних ставок, ні посадових окладів, у зв`язку з чим неможливо встановити факт сумісництва професій (посад). Штатна одиниця підземного контролеру відділу технічного контролю в штатному розкладі підприємства за спірний період - була відсутня, відповідно робота за сумісництвом була не можливою.

Згідно частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Також зазначають, що встановлення факту сумісництва професій є трудовим спором. Згідно ч.1 ст.233 КзПП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач підтверджувала, що про порушення свого права вона дізналася ще в період роботи на підприємстві в спірні періоди. А тому позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Просять застосувати строки на звернення до суду відповідно до статті 233 КЗпП України до позовних вимог ОСОБА_1 до ПРАТ «ІНГЗК» про встановлення факту сумісництва професій та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі внаслідок спливу строку на звернення до суду.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 04.10.2019 року пояснила, що вона працювала в шахті Центральна на рудніку Інгулецького гірничозбагачувального комбінату з 11.08.1970 року підземним учнем контролера ВТК. з 09.09.1970 року переведена підземним контролером - пробовідбірником. 01.07.1974 року була переведена пробовідбірником дозиметристом. З 01.03.1984 року переведена у відділі технічного контролю підземним лаборантом- радіометристом ІІІ розряду. Була звільнена за власним бажанням 31.05.1988 року.

Позивач працювала так же як і вона, на тих же посадах, вони працювали змінами, міняли одна одну. Під час роботи вони відбирали проби руди, мельницями мололи та виміряли на наявність ізотопів. Було три горизонти, на першому одна працівниця відбирала проби, на другому інша. Брала проби, ставили на прилад РСР-3, який обробляв та видавав результат. За цим приладом вона працювала одна. Працювали на трьох горизонтах, на кожному горизонті по одній працівниці, в якої був свій прилад. Інколи ОСОБА_1 з нею в шахти спускалась. Вона знаходилась на своєму горизонті, ОСОБА_1 на іншому. Ніхто їм не повідомляв, що прилад РСР-3 радіоактивний, вони отримували опромінення, однак з приладом працювати було легше. В яких роках працювала ОСОБА_1 свідок не пам`ятає, однак працювала вона на тій же посаді, що й вона. Крім виконання роботи в шахті, вони ще відносили проби в хімічну лабораторію, на що витрачали близько 30 хвилин.

Вислухавши позивача, представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим такі обставини.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.6).

Відповідно до відомостей у трудовій книжці позивача - вона 05.12.1984 р. була переведена на роботу у відділ технічного контролю Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. 23.04.1987 року переведена на дробильну фабрику учнем машиніста конвеєра. 03.03.1989 року переведена у відділ технічного контролю - підземним лаборантом радіометристом ІІІ розряду. 06.10.1995 року переведена у відділі технічного контролю горноробочою на відвалах кар`єра (т.1 а.с.4-5).

ОСОБА_1 має посвідчення №225 згідно якого вона в період з 10.12.1984 року по 10.02.1985 року проходила курси по перепідготовці на підприємстві відповідача за спеціальністю лаборант- радіометрист. З 17.04.1984 року по 23.07.1984 року позивач навчалась на курсах по перепідготовці із спеціальності контролер ВТК, присвоєна кваліфікація контролер ВТК, що підтверджується посвідченням №852 виданим 31.07.1984 року (т.1 а.с.7).

Із листа Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 24.05.2006 року встановлено, що надано роз`яснення на лист ОСОБА_1 , згідно якого слідує: підземній лаборант радіометрист в шахті Центральна, повинен був мати посвідчення контролера ВТК і лаборанта- радіометриста для виконання робіт по технологічному процесу. Професія лаборант-радіометрист відповідала «Загальносоюзному класифікатору професій робочих, посад службовців і тарифних розрядів, затверджених Постановою Держ.комітету СРСР по стандартам від 27.08.1986 року №016 та характеристиці виконуваної роботи згідно ЄТКС. Випуск №1. Затвердженого постановою Держ.комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 31/1-1985р. №31/3-30 (т.1 а.с.8, 168).

ОСОБА_1 неодноразово протягом 2015 -2016 років зверталась до відповідача з листами стосовно невиплати їй заробітної плати за роботу по сумісництву двох професій, доплату за роботу з приладом РСР-3, доплату за переробку часу при доставці проб у хімічну лабораторію (т.1 а.с.9,10).

Згідно копії наказу №1703 від 04.12.1984 року ОСОБА_1 з 05.12.1984 року була переведена у відділі технічного контролю з попереднього місця роботи - по професії контролер - на професію: підземний лаборант радіометрист (т.1 а.с.60). Згідно записів, що містяться в особовій картці працівника ОСОБА_1 відомості про виконання нею роботи за сумісництвом на посаді підземного контролера ВТК відсутні (т.1 а.с.124).

Згідно штатного розпису 1992 року в дільниці шахти була передбачена професія: лаборант-радіометрист, дозиметрист підземний. На дільницях: РЗФ -1, РЗФ-2, дільниці ОСОБА_5 була передбачена професія контролер продукції збагачення (т.1 а.с.61-69).

Відповідно до паспорту на апаратуру радіометра сцинтиляційного руднічного РСР-3 слідує, що під час роботи з вказаним приладом обслуговуючий його персонал підпадає під дію іонізованого випромінювання, а тому слід дотримуватися правил по техніці безпеки (т.1 а.с.125-127).

В травні 2007 р. комісією у складі фахівців Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Державного ізотопного виробничо-технічного підприємства «Укрметалургізотоп» розглядалось звернення ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України. Результати комісійного розгляду звернення оформлені актом від 22.05-23.05.2007 року (т.1 а.с.131-138). Комісія дійшла висновку, що у з`язку з тим що наряди на виконання робіт не збереглися -тому не можливо встановити, які фактично роботи виконувала позивач і чи виконувались нею роботи за сумісною професією підземний контролер ВТК. Накази по підприємстві про доплату ОСОБА_1 за сумісництво професії контролер ВТК відсутні. У відомостях про заробітну плату також немає доплати за сумісництво професії. Також в акті комісія відмічає, що запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Проте, від самої заявниці до адміністрації відділу підприємства чи комісії по трудовим спорам не надходило жодної заяви чи звернення щодо встановлення доплати за сумісництво професії підземний контролер ВТК. За роботу в шкідливих умовах праці на посаді підземного лаборанта-радіометриста - ОСОБА_1 надавалась щорічна додаткова відпустка тривалістю 21 робочий день, підвищена оплата праці та 6-ти годинний робочий день. Найменування запису професії в трудовій книжці або іншому документі виконувалось у відповідності з вимогами Загальносоюзного класифікатору професій робочих, посад службовців і тарифних розрядів, який діяв на той час. Трудова книжка, штатний розпис з 1992 по 1995 роки, особова картка за формою П-2 не містять запису, що ОСОБА_1 працювала у відділі технічного контролю підземним контролером (т.1 а.с.169-172).

Із листа Державного ізотопного виробничо-технічного підприємства «Укрметалургізотоп» від 29.03.2006 року, наданого на запит ОСОБА_1 слідує, що руднічний сцинтиляційний радіометр РСР -3 знятий з виробництва орієнтовно з 1990 року і з 1995 року не застосовується в промисловості. Сумарна доза опромінення оператора при роботі в заданому режимі протягом повного робочого дні складає 0,148 мбер, що набагато менше допустимої дози (т.1 а.с.173-174).

На аркушах справи 182-250 т.1, 1-40 т.2 знаходяться копії розрахункових відомостей за період з 05.12.1984 р. по 23.04.1987р. та з 04.03.1989р. по 06.10.1995 р. робітника ОСОБА_1 Зазначені відомості не містять записів, що позивач працювала у відділі технічного контролю підземним контролером.

Відповідно до Актів №2 за 1995 рік та №1 за 1992 рік, слідує, що були виділені до знищення документи, які не підлягають зберіганню, як такі, що втратили практичне значення, в тому числі: лікарняні листки за 1989 -1991 роки, за 1981-1988 року, наряди на роботу, табеля, карточки по виробництву та інші документи, які були підставою для нарахування заробітної плати працівникам структурних підрозділів за 1989-1991 рр та за 1981-1988 року відповідно. Термін зберігання яких був три роки (т.2 а.с.41-47).

Листами ПРАТ «ІНГЗК» від 30.03.2018 року та від 11.05.2018 року на звернення ОСОБА_1 надано роз`яснення, що штатним розкладом цеху ВТК на дільниці шахти за спірний період часу роботи позивача професія контролера не була передбачена. Така професія передбачена лише штатним розкладом на дільницях РЗФ-1 та РЗФ-2. Наявність у ОСОБА_1 посвідчення контролера пояснюють тим, що в період з 17.04.1984р. по 23.07.1984 р. вона проходила курси перепідготовки та отримала кваліфікацію контролера ВТК. Після чого, на підставі протоколу №250 від 31.07.1984р. присвоєно кваліфікацію контролера ВТК, а з 01.08.1984 року її було переведено з робочого місця пробовідбірника ВТК на робоче місце контролера ВТК (т.2 а.с.116-117, 121-122).

Згідно листа відповідача від 18.05.2017 року слідує, що штатний розклад цеху відділу технічного контролю шахти «Центральна» до 1992 року відсутній. Колективний договір за 1994 року надати не можуть так, як відсутній (т.1 а.с.58-59).

Колективними договорами за 1984 1993 роки, 1995 рік не передбачена доплата за роботу за сумісництво професії підземного контролеру відділу технічного контролю (т.1 а.с.70-122).

Згідно довідок про заробітну плату позивача за період роботи у ВТК ІнГЗК за 1984-1995 роки розмір заробітної плати зазначено в абсолютних величинах (т.1 а.с.123).

Із листа, наданого відповідачем від 14.12.2017 року слідує, що відомості про працівника, який виконував у робочі зміни ОСОБА_1 функції контролера ВТК за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року надати не мають можливості так як документи не збереглися (т.1 а.с.181).

Згідно розрахункових відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 (т.1 а.с.182-250, т.2 а.с.1-40), нарахування за сумісництво професій не здійснювалось.

Згідно листа наданого представником відповідача (т.2 а.с.154-155) слідує, що копію посадової інструкції підземного контролера відділу технічного контролю ГР1-3 дільниці шахта «Центральна» за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року - надати не можуть, так як штатним розписом цеху ВТК на дільниці шахти в спірний період професія «контролер» не передбачена. Копію посадової інструкції підземного лаборанта радіометриста ІІІ розряду за спірний період надати не можуть, так як роботи виконувалися згідно з єдиним тарифно-кваліфікаційним довідником робіт і професій робітників.

Також встановлено, що в провадженні Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №2-897/09 за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу про визнання того факту що з 01.08.1992р. по 06.10.1995р. вона виконувала повний робочий день під землею роботи підземного контролера відділу технічного контролю, яка відноситься до категорії, передбаченої Списком №1. Провадження у справі закрито, відповідно до ухвали суду від 24.04.2009р., оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства (т.2 а.с.168-169). Вказана ухвала залишена без змін відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.07.2009р. Згідно вказаної ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області слідує, що ОСОБА_1 в 2008 році зверталась до суду з позовом до відповідача ВАТ «ІнГЗК» про встановлення факту роботи, яка відноситься до категорії, передбаченої Списком №1, визнання виконання нею роботи підземного контролера відділу технічного контролю і просила встановити факт, що вона з 01.08.1992 року по 06.10.1995 року працювала в умовах праці, а саме повний робочий день під землею, які відносяться до категорії, передбаченої Списком №1 і встановити, що вона виконувала роботи підземного контролера. Отже, у справі №2-897/09 ОСОБА_1 зазначала про виконання робіт підземного контролера відділу технічного контролю за період часу значно менший, ніж просить у даному позові по справі, яка розглядається на теперішній час (т.2 а.с.170-172).

Судом встановлено, що позивачем 01.04.2019 року заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування клопотання зазначає, що вона починаючи з 2009 року неодноразово зверталась до відповідача з листами щодо підтвердження, що робота підземного контролера ВТК шахти «Центральна» була передбачена посадовими інструкціями та штатним розписом підприємства (т.2 а.с.201).

Із виписки з амбулаторної карти матері позивача - ОСОБА_4 від 25.04.2019 року, слідує, що мати позивача в листопаді 2009 році перенесла інфаркт головного мозку, хворіє на цукровий діабет ІІ типу. За останні 2 роки стан хворої погіршився, страждає хворобою Альцгеймера, не мобільна, потребує постійного стороннього догляду (т.2 а.с.215-218).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Кодексом Законів про працю України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.

Відповідно до статтей 30,31 КЗпП України передбачено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто, а власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

Згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про прийняття працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно декількох підприємствах, установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Враховуючи вище викладене дана норма закону дозволяє працівникам, крім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом.

При цьому, слід розрізняти умови роботи за сумісництвом та в порядку суміщення професій (посад).

Згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року №1145 «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» (яка діяла на території України відповідно до постанови ВРУ від 12.09.1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» ) виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової за іншою професією (посадою), в межах робочого часу за основною роботою, на тому самому підприємстві, установі організації є суміщенням професій (посад). Суміщення професій (посад) допускається за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно вигідно і не призводить до погіршення якості виконуваних робіт.

Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом (п. 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінфіну від 28.06.93 р. № 43).

У відповідності до ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Приписами ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Встановлення роботи на певній посаді повинно бути підтверджено записами в трудовій книжці працівника, наказами по підприємству, записами в особовій карті працівника, нарядами на виконання робіт, тощо.

Представник відповідача під час розгляду справи не заперечувала факт перебування позивача в трудових відносинах з Інгулецьким гірничозбагачувальним комбінатом, правонаступником якого є відповідач - ПРАТ «ІНГЗК». Проте, судом не встановлено наявність наказу чи інших даних про прийняття позивача на роботу саме на умовах сумісництва. Крім того, в штатному розписі підприємства з 1992р. по 1995 рік включно, відсутня посада підземного контролера відділу технічного контролю на дільниці шахти.

Пояснення свідка ОСОБА_3 на підтвердження позовних вимог щодо виконання позивачем роботи на умовах сумісництва, суд не може прийняти як безсумнівні, оскільки вони не підтверджені наявністю документального наказу про роботу за сумісництвом, а також свідок не підтвердила, що позивач фактично виконувала обов`язки підземного контролера Відділу технічного контролю. Свідок не надала письмових доказів того, що вона і сама виконувала роботу підземного контролера ВТК за сумісництвом в період часу з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року. Свідок була звільнена з підприємства відповідача за власним бажанням - 31.05.1988 року.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, а саме щодо виконання роботи за сумісництвом на посаді підземного контролеру ВТК - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, суду не було представлено доказів того, що позивачка фактично та офіційно виконувала обов`язки підземного контролера ВТК, їй нараховувалася заробітна плата за роботу за сумісництвом, а також взагалі не було підтверджено наявність наказу по підприємству про прийняття ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом, не було в штатному розписі посади підземного контролера ВТК, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Представником відповідача заявлено про застосування судом строків звернення до суду для вирішення трудового спору. Позивачем заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Статтею 233 Кодексу Законів про працю України визначені строки звернення за вирішенням трудових спорів до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Зазначені строки є нічим іншим, як спеціальними строками позовної давності. Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Якщо ст. 257 ЦК України встановлює загальний для цивільно-правових відносин строк позовної давності у три роки, то ст. 233 КЗпП України запроваджує для звернення до суду щодо твирішення трудових спорів максимально скорочені строки, а саме:

для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки;

для працівників у інших трудових спорах - тримісячний строк з дня, коли працівника дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права;

Роз`яснюючи законодавчі норми щодо пропущення та поновлення строків звернення до суду, постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» наголошує, що встановлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних

причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у

позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зобов`язаний з`ясувати

не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і

обов`язки сторін.

Пропущення місячного чи тримісячного строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.127 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто для судового захисту порушеного права у випадку пропущення процесуального строку необхідно, щоб позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, і щоб суд визнав строк пропущеним з поважних причин та поновив його.

Позивач зазначає, що строк звернення нею до суду пропущено з поважних причин, оскільки вона здійснює догляд за хворою матір`ю, яка потребує стороннього догляду. Однак, позивач знаючи про порушення її трудових прав під час виконання відповідної роботи, починаючи з 1984 року, отримуючи в 2007 році результати комісійного розгляду її звернення до Міністерства праці та соціальної політики України щодо перевірки фактів виконання нею роботи за сумісництвом, звертаючись в 2008 році до суду з вимогами про встановлення факту виконання повний робочий день під землею роботи підземного контролера відділу технічного контролю, яка відноситься до категорії, передбаченої Списком №1 (т.2 а.с.170-172)- звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх трудових прав, які вона вважає порушеними, лише 02.11.2016 року. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснювала, що про порушення її трудових прав, з приводу яких вона звернулась з даним позовом, вона дізналась ще під час виконання роботи в період часу з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року. Отже, суд не знаходить підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом з поважних причин.

Відповідно до приписів ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить поважних причин для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду для вирішення даного трудового спору, встановленого законодавством в три місяці.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати строки звернення з позовом до суду та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні уточнених позовних вимог до відповідача про встановлення факту роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви та у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.21,24,30, 31, 105, 233 Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 4, 10,12,13, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Застосувати строки звернення з позовом до суду та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні уточнених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про встановлення факту роботи за сумісництвом підземним контролером відділу технічного контролю ІІІ розряду за період з 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та з 04.03.1989 року по 06.10.1995 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», м.Кривий Ріг, вул.Рудна, 47, .

Дата складення повного судового рішення - 15.10.2019 року.

Суддя Л.Я. Соловйова