ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/7959/18

Провадження № 22-ц/818/4763/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Пилипчук Н.П., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання бездіяльності неправомірною, про стягнення вартості залізничного квитка, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2019 року (суддя першої інстанції Бабенко Ю.П.),-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає в порушенні вимог ЗУ «Про звернення громадян» щодо заяви позивача від 29.08.2018 року. Стягнути з відповідача на його користь вартість залізничного квитка - 180 грн. 24 коп., а також витрати на відправлення рекомендованого листа по даній справі - 12 грн.

Позовна заява мотивована тим, що у серпні 2018 року звертався до відповідача з проханням розглянути його заяву звернення щодо порушення відповідачем «Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України». Зазначав що незручностями при його проїзді у вагоні №15 поїзду №128/127 сполученням Ковель-Харків 22-23.06.2018 року йому завдано шкоду та пропонував повернути половину вартості квитка.

Обґрунтовуючи позовну заяву зазначав, що йому спричинено моральну (немайнову) шкоду у зв`язку з бездіяльністю відповідача, щодо реагування на його заяву звернення про досудове врегулювання спору щодо повернення половини вартості квитка на потяг.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» було розглянуто звернення позивача від 29.08.2018 року та направлено позивачу відповідь.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт що відповідь на звернення на яке потрачено кошти у розмірі 12 грн. та на скаргу у книзі пропозицій відповідачем не була надана.

Суд залишив поза увагою, що відзив на позов який міститься в матеріалах справи надійшов до суду від філії «Пасажирська компанія» а не від відповідача АТ «Укрзалізниця», що свідчить про розгляд справи в порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Посилається в апеляційній скарзі на те, що суду відповідачем не було надано жодного належного доказу на спростування позовних вимог на що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав даному факту належної оцінки.

До апеляційного суду надійшов відзив від відповідача, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи. Зазначає, що відповідачем позивач ОСОБА_1 був безпечно та своєчасно перевезений з м. Рівне до м. Харків та претензій щодо термінів перевезення позивач не висловлював, тобто зобов`язання були виконані перед позивачем у повному обсязі.

У відзиві зазначає, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства, звернення ОСОБА_1 розглянуто та не залишено без відповіді.

Позивач ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відповідь на відзив у якій зазначає, що відзив на апеляційну скаргу оформлений з порушенням вимог ст.. 360 ЦПК України та не може бути взятий судом до уваги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно проїзного документу ЗС № 214392 позивач ОСОБА_1 22 червня 2018 року здійснював поїздку у вагоні №15 П, місце 15 поїзду № 128 сполученням Рівне-Харків з прибуттям до Харкова 23 червня 2018 року о 12 год 9 хв (а.с.5).

Під час слідування зазначеним поїздом ОСОБА_1 написав скаргу, де зазначив, що в вагоні працює лише один туалет, двері не зачиняються, маються величезні щілини, а також зазначив, що відсутній окріп, який є лише в іншому вагоні. Провідник приносить не окріп, а гарячу воду. В туалеті відсутнє мило і туалетний папір, крім того зазначив, що після виходу пасажирів з вагону з місць 32-36 залишилось багато сміття (а.с.58).

З листа ПАТ «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Ковель» № 10 від 6 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на його звернення від 23 червня 2018 року повідомлено, що звернення розглянуто керівництвом депо, проведено розбір та встановлено що зазначений у скарзі вагон поїзда було відправлено в рейс в технічно-справному стані, в комплектації та внутрішньому інтер`єрі (віконні рами, конструкція туалетів) передбаченої заводом виробником. Електричні тени кип`ятильника даного вагону вийшли з ладу на шляху прямування поїзда. Вагон утримувався в задовільному санітарному стані. Обидва туалети в вагоні в технічно-справному стані функціонували згідно санітарних зон, туалетний папір та мило поновлювалися провідниками по мірі їх використання. Прибирання купе №9 місця 32-36 здійснено провідником одразу після виходу пасажирів та відправлення зі станції Полтава-Півд. та поїзним бригадам та працівникам ремонтних дільниць проведено додаткові інструктажі щодо суворого дотримання контролю якості технічного обслуговування вагонів (а.с.59-60).

З листа ПАТ «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» № ПК-5/269 від 19 липня 2018 року вбачається, що позивачу повідомлено, що його звернення розглянуто керівництвом. Вказаний вагон поїзда було відправлено в рейс в технічно-справному стані, в комплектації та внутрішньому інтер`єрі (віконні рами, конструкція туалетів) передбаченої заводом виробником. Електричні тени кип`ятильника даного вагону вийшли з ладу на шляху прямування поїзда. Туалети в даному вагоні знаходилися в технічно- справному стані, функціонували згідно санітарних зон. За неоперативні дії при утриманні санітарного стану вагону під час слідування в рейсі провідників вагону №15 позбавлено преміальної винагороди за червень місяць, начальника поїзда попереджено (а.с. 6).

Постановою КМ України №938 від 31.10.2018 року ПАТ «Українська залізниця» було перейменовано в Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.55-57).

Листом ПАТ «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» № ПК-7/403 від 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що на його заяву досудового врегулювання спору від 29.08.2018, листом від 19 липня 2018 року № ПК-5/269 було надано вичерпну відповідь по суті звернення від 25 червня 2018 року (а.с. 100).

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статі 16 ЦК України.

З цього слідує, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Стаття 40 Конституції України гарантує право кожного направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Такому праву кореспондує встановлений згідно зі статтями 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок відповідних суб`єктів звернення об`єктивно і вчасно розглядати заяви, звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з частиною 1 статті 20 ЗУ «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Частиною 2 статті 8 ЗУ «Про звернення громадян» визначено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Матеріали справи містять належні докази про те, що відповідачем на звернення позивача у відповідності до вимог закону на поставлені питання було надано вичерпну відповідь про те, що звернення розглянуто та вжиті відповідні заходи.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Встановивши дійсні обставини справи на підставі досліджених доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, дослідивши докази у справі надавши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга є такою, що не ґрунтується на Законі, та з урахуванням того що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.С. Сащенко

Н.П. Пилипчук