Провадження № 22-ц/4808/1049/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Шамотайлом О.В. 10 червня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 14 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми, майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, а також грошові кошти за матеріальну шкоду. Позовні вимоги мотивували тим, що відповідно до обвинувального вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року по справі №1-163/2008 задоволений частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 до засудженого ОСОБА_6 , стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 115000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.05.2009 року у даній справі збільшено розмір відшкодування моральної шкоди до 20000 грн. 00 коп.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.02.2015 року замінено у виконавчому провадженні боржника ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступників: дружину ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4

Вважають, що через невиконання даного рішення суду відповідач ОСОБА_3 як спадкоємець ОСОБА_6 зобов`язана сплатити ОСОБА_2 шкоду з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, тобто матеріальну шкоду на суму 275534 грн. 86 коп. і моральну шкоду на суму 45310 грн. 41 коп.

Крім того, при розгляді кримінальної справи в Івано-Франківському міському суді ОСОБА_3 надала фіскальний чек про переказ 10000 грн. 00 коп. ОСОБА_2 в рахунок відшкодування збитків, завданих злочином ОСОБА_6 , однак дані кошти насправді були повернуті ОСОБА_3 і отримані нею ж. З даного приводу було зареєстроване кримінальне провадження.

На підставі наведеного просили стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми: 275534 грн. 86 коп. матеріальної шкоди та 45310 грн. 41 коп. - моральної шкоди; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 10000 грн. 00 коп. як матеріальну шкоду, завдану злочином.

25.01.2016 року представник позивача подала до суду письмові пояснення, якими уточнила позовні вимоги, а саме, просила стягнути з відповідачів на користь позивача 10000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди завданої злочином, 22902 грн. 00 коп. - три відсотки річних від простроченої суми за прострочку відшкодування матеріальної шкоди за період з 07.06.2009 року по 25.01.2016 року, 3983 грн. 00 коп. - три відсотки річних за прострочку відшкодування моральної шкоди за період з 07.06.2009 року по 25.01.2016 року, 131220 грн. 92 коп. - інфляційних втрат (інфляційне збільшення боргу) за весь час прострочення за прострочку відшкодування матеріальної шкоди за період з 07.06.2009 року по 25.01.2016 року, 22821 грн. 03 коп. - інфляційних втрат (інфляційне збільшення боргу ) за весь час прострочення за прострочку відшкодування моральної шкоди за період з 07.06.2009 року по 25.01.2016 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31.03.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 10000,00 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином; 3081,00 грн. - 3% річних за прострочку відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 115000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року; 536,00 грн. - 3% річних за прострочку відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року; 38174,87 грн. інфляційних витрат за прострочку відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 115000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року; 6639,11 грн. інфляційних витрат за прострочку відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.05.2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 31.03.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 року рішення Івано-Франківського міського суду від 31.03.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.05.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

24.10.2018 року позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог. Просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 31971,00 грн. - 3% річних від простроченої суми за прострочку відшкодування матеріальної шкоди за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року; 5594,00 грн. - 3% річних від простроченої суми за прострочку відшкодування моральної шкоди за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року; 212580,48 грн. інфляційних витрат (інфляційне збільшення боргу) за прострочку відшкодування матеріальної шкоди за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року; 37757,42 грн. інфляційних витрат (інфляційне збільшення боргу) за прострочку відшкодування моральної шкоди за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року; 10000,00 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.06.2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , яка одночасно є законним представником другого відповідача - малолітньої ОСОБА_4 , в користь ОСОБА_2 три проценти річних та інфляційні втрати у загальній сумі 287902 грн. 90 коп. з яких 250337 грн. 90 коп. - інфляційні втрати за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року, 37565 грн. 00 коп. - три проценти річних за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року; 10000,00 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Зазначає, що на момент смерті і відкриття спадщини ОСОБА_6 мав обов`язок відшкодувати кредитору ОСОБА_2 135000,00 грн., із яких 115000,00 грн. матеріальної шкоди та 20000,00 грн. моральної шкоди, яку вона як спадкоємець відшкодувала в повному обсязі.

Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину за законом їй по даний час не видано, оскільки у зв`язку з вищевказаним вироком суду та наявністю боргу на квартиру АДРЕСА_1 , яка придбана нею з чоловіком ОСОБА_6 за час перебування у шлюбі, накладено арешт, крім того ОСОБА_2 як кредитор спадкодавця теж являється спадкоємцем першої черги і заяви нотаріусу про те, що він відмовляється від спадщини не подавав.

Статтею 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Однак, суд не взяв до уваги, що відомостей присудження судом кредиторові за життя спадкодавця індексу інфляції за весь час прострочення відшкодування матеріальної шкоди матеріали справи не містять.

Також за час життя спадкодавця не було присуджено відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Вважає неправомірним і зазначення судом про те, що у неї як спадкоємця обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 згідно вироку суду від 08.12.2008 року виник з дня набрання ним законної сили. Так, судом не враховано, що кредитор ОСОБА_2 спершу не пред`явив до неї як спадкоємця жодної письмової вимоги про виконання обов`язку спадкодавця, а тільки в разі невиконання такої він мав би звертатися до суду за захистом порушеного права. У матеріалах справи доказів звернення до неї із проханням про задоволення вимоги шляхом одноразового платежу відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України відсутні, а тому в задоволенні позову кредитора слід відмовити.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

При цьому відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання.

Тому вважає, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Будь-яких договірних відносин між сторонами не було.

Також в ході судового розгляду справи не встановлено доказів того, що ОСОБА_3 як спадкоємець прострочила виконання грошового зобов`язання з 07.06.2009 року, тому суд дійшов помилкового висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України з 07.06.2009 року.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 10.06.2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є складовою грошового зобов`язання та особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми, і входять до скажу спадщини як складова грошового зобов`язання. Також вказує, що ОСОБА_2 в межах встановленого строку подав до нотаріальної контори заяву-претензію до спадкоємців ОСОБА_6 , а законодавство не містить жодних вимог щодо обов`язковості застосування механізмів досудового врегулювання спору в рамках виконання грошових зобов`язань, які входять до складу спадщини. Також згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт). Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 10.06.2019 року без змін. В доповненні до відзиву зазначає, що боржник та його спадкоємець безпідставно не виплачували присуджену вироком суду матеріальну та моральну шкоду до 2018 року, а позивач після смерті ОСОБА_6 правомірно звертався в нотаріальну контору з вимогами до спадкоємців. Крім того, стягнуті судом 10000,00 грн. є матеріальною шкодою, завданою злочином, а не моральною шкодою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Позивач та його представники проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, позивача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року по справі №1-163/2008 року задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 115000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього разом 125000 грн. 00 коп. В решті вимог цивільного позову відмовлено (т. 1, а.с. 5-10).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.05.2009 року розмір цивільного позову потерпілого про відшкодування спричиненої моральної шкоди збільшено та вирішено стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 20000 грн. 00 коп. заподіяної моральної шкоди (т. 1, а.с. 11-15).

На виконання вказаних вироку та ухвали суду Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №1-163/08 від 18.05.2009 року (т. 2, а.с. 31).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25.03.2013 року (т. 2, а.с. 3).

Як вбачається з копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11505310 від 10.08.2006 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2006 року належала квартира АДРЕСА_1 (т . 2, а.с. 13-14).

Згідно копії Довідки КП «Єдиний розрахунковий центр» №02-02/955 від 14.05.2013 року, копії будинкової книги ОСОБА_6 проживав і був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за даною адресою проживали і зареєстровані дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 10 (зворот), 11-12).

З матеріалів спадкової справи №360/2013 встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями майна померлого є його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2, а.с. 33).

14.05.2013 року ОСОБА_3 подала до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 від свого імені та від імені дочки ОСОБА_4 , зокрема, щодо квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 2).

Встановлено також, що 17.08.2013 року позивачем ОСОБА_2 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори подано заяву-претензію до спадкоємців майна померлого ОСОБА_6 про виконання зобов`язання згідно вироку суду від 08.12.2008 року та ухвали від 06.05.2009 року, а також 10000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, що в сумі вимоги складає 145000 грн. 00 коп., про що нотаріальною конторою було повідомлено відповідачів (т. 2, а.с. 16, 28).

02.02.2015 року ухвалою Івано-Франківського міського суду за результатами розгляду заяви представника позивача про заміну сторони у виконавчому провадженні замінено боржника ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 115000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди в межах вартості рухомого та нерухомого майна, одержаного ними в спадщину (т. 1, а.с. 77-78). Дана ухвала суду залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року (т. 2, а.с. 66-67).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Дем`яніва П.Б. від 16.03.2015 року замінено боржника у вищевказаному виконавчому провадженні з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 68).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 серпня 2015 року задоволено заяву головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ про зміну способу і порядку виконання рішення суду. Постановлено змінити спосіб і порядок виконання виконавчого листа №1-163 від 18.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 115000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а саме встановлено стягнення із будь-якого майна та доходів боржника.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2015 року, що набрала законної сили та є чинною, вищевказану ухвалу суду першої інстанції змінено. Подання задоволено частково. Постановлено змінити спосіб та порядок виконання вказаного виконавчого листа, а саме, задовольнивши вимоги кредитора ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного ОСОБА_3 у спадщину.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 3 грудня 2018 року задоволено подання головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Раковецького М.С. про звернення стягнення на майно, яке не зареєстроване в установленому законом порядку. Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , право власності на яке за ОСОБА_3 не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому квартира належала на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2006 року, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №1-163, виданим 18.05.2009 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 115000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди, всього 135000 грн. 00 коп. (т. 2, а.с. 151-154).

Постановою головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Раковецького М.С. від 16.01.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-163, виданого 18.05.2009 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 115000 грн. 00 коп. матеріальної та 20000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього 135000 грн. 00 коп. закінчено у зв`язку із стягненням боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій в повному обсязі (т. 2, а.с. 141).

Як вбачається з копії Висновку оцінювача про вартість суб`єкта оціночної діяльності - підприємця Михайлової Т.В від 02.12.2015 року, виконаного на замовлення ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, вартість двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_6 , 603403,00 грн. (т. 1, а.с. 227).

Згідно копії Довідки №2092 від 29.01.2019 року, яка видана головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецьким М.С., боржником ОСОБА_3 на рахунок обліку депозитних сум Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області сплачено (стягнуто) наступні грошові кошти: 5000 грн. 00 коп. 02.04.2018 року; 10000 грн. 00 коп. 02.07.2018 року; 5000 грн. 00 коп. 14.08.2018 року; 15000 грн. 00 коп. 01.10.2018 року; 100000 грн. 00 коп. 21.12.2018 року та 22.12.2018 року 13500 грн. 00 коп. виконавчого збору і 169 грн. 00 коп. витрат на проведення виконавчих дій. Розпорядженням державного виконавця від 04.01.2019 року стягнуті кошти в сумі 135000 грн. 00 коп. перераховано стягувачу ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 150).

Відповідно до повідомлення Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 26.01.2016 року №191/02-14/5 дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 станом на 26.01.2016 року свідоцтва про право на спадщину на будь-яке майно, яке належало ОСОБА_6 , не отримували (т. 1, а.с. 69).

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є правонаступниками померлого боржника ОСОБА_6 , в тому числі зобов`язання щодо відшкодування шкоди, інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних на прострочені суми матеріальної та моральної шкоди в межах рухомого та нерухомого майна, одержаного ними у спадщину. Враховуючи загальні правила, визначені ЦК України про цивільно-правову відповідальність малолітньої особи, якою є спадкоємець ОСОБА_4 , дане грошове зобов`язання ляже на ОСОБА_3 як матір малолітньої ОСОБА_4 , тобто її законного представника. При цьому, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у спадкоємців за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, а тому з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основної заборгованості станом на жовтень 2018 року суд бере до уваги заявлену позивачем до стягнення суму 3% річних на прострочені суми матеріальної та моральної шкоди та інфляційне збільшення боргу по їх відшкодуванню за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року. Факт завдання матеріальної шкоди в розмірі 10000,00 грн. стороною відповідача не спростований.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, встановивши наявність грошового зобов`язання ОСОБА_6 перед ОСОБА_2 , яке підтверджується вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.12.2008 року та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.05.2009 року, а також те, що спадкоємці останнього належним чином не виконували грошове зобов`язання перед позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення трьох процентів річних компенсації за прострочення перерахування коштів за вироком суду та інфляційних втрат за несвоєчасне його виконання зі спадкоємців боржника.

Посилання апелянта на те, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, не заслуговують на увагу.

У правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц зазначено, що за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Що стосується тверджень апелянта про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом їй по даний час не видано, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У постанові від 15.03.2018 року у справі №489/2924/16-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив, що ОСОБА_3 - дружина померлого ОСОБА_6 згідно з копіями паспорта (т. 2, а.с. 6) та Довідки КП «Єдиний розрахунковий центр» №02-02/955 від 14.05.2013 року (т. 2, а.с. 10 (зворот)) на час смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом з ним та донькою у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, 14.05.2013 року ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 від свого імені та від імені дочки ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 2).

Наведені факти в силу положень вказаних вище статей ЦК України дають підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

В силу частин 1, 2, 4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки.

Щодо посилання апелянта на те, що кредитор ОСОБА_2 не пред`явив до неї як до спадкоємця жодної письмової вимоги про виконання обов`язку спадкодавця, то такі спростовуються наступними нормами та матеріалами справи.

Так, відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Верховний Суд в своїй постановах від 11.07.2018 року у справі №495/1933/15-ц та від 25.04.2018 року у справі №645/3265/13-ц роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Вимога може бути заявлена кредитором як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача ОСОБА_2 від 17.08.2013 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, в якій ним викладені претензії до спадкоємців майна померлого ОСОБА_6 про виконання зобов`язання на суму 145000 грн. 00 коп., про що нотаріальною конторою було повідомлено відповідачів (т. 2, а.с. 16, 28).

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначена вимога подана кредитором з дотриманням порядку та строків, визначених ст. 1281 ЦК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про правомірність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму боргу спадкодавця.

При цьому судом також вірно враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Твердження апелянта про те, що судом неправомірно стягнуто з відповідачів моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., не заслуговують на увагу, оскільки судом стягнуто вказану суму коштів як матеріальну шкоду, на суму якої було зменшено розмір спричиненої матеріальної шкоди під час постановлення вироку від 08.12.2008 року. Обставини того, що вказана сума коштів, яка була передана поштовим переказом ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 , повернута їй же, наведені в постанові слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області Гоцанюка І.В. про закриття кримінального провадження від 22.04.2013 року (т. 1, а.с. 17). Факт заподіяння та розмір даної шкоди стороною відповідача спростовано не було.

Разом з тим, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму боргу за період з 07.06.2009 року по 01.10.2018 року суперечить наведеним вище нормам права, оскільки обов`язок повернення боргу спадкодавця у спадкоємців виник саме з дня пред`явлення відповідної вимоги кредитора.

Таким чином рішення місцевого суду слід змінити, стягнути з ОСОБА_3 , яка одночасно є законним представником другого відповідача - малолітньої ОСОБА_4 , в користь ОСОБА_2 три проценти річних та інфляційні втрати за період з 17.08.2013 року по 01.10.2018 року, що становить 211842 грн. 14 коп. (191276 грн. 00 коп. - інфляційні втрати та 20566 грн. 14 коп. - три проценти річних).

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене з ОСОБА_3 , яка одночасно є законним представником другого відповідача - малолітньої ОСОБА_4 , слід стягнути на користь держави 1227 грн. 68 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2019 року в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , яка одночасно є законним представником другого відповідача - малолітньої ОСОБА_4 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , три проценти річних та інфляційні втрати у загальній сумі 211842 (двісті одинадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 14 коп. з яких 191276 (сто дев`яносто одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 00 коп. - інфляційні втрати за період з 17.08.2013 року по 01.10.2018 року, 20566 (двадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 14 коп. - три проценти річних за період з 17.08.2013 року по 01.10.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , яка одночасно є законним представником другого відповідача - малолітньої ОСОБА_4 , на користь держави 1227 (одну тисячу двісті двадцять сім) грн. 68 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко