Ухвала

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 638/11445/17

провадження № 61-19119ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Харківського гарнізону, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю відповідача під час імітації розслідування у кримінальному провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовомдо Військової прокуратури Харківського гарнізону, Державної казначейської служби, обґрунтовуючи його тим, що протягом тривалого часу він подавав до правоохоронних органів численні заяви про кримінальне правопорушення вчинене співробітниками ЦСБУ в Харківській області під час обшуку в офісі товариства з обмеженою відповідальністю «СтіпХост» 16 квітня 2015 року, проте відомості про зазначене внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 01 вересня 2015 року, пам`ятка про права вручена лише 04 квітня 2017 року, відповідачем ухвалювались незаконні постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовані. Крім того, відповідач 06 квітня 2017 року виніс невмотивовану постанову про відмову у задоволення клопотання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань додаткової кваліфікації.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив зобов`язати відповідачів відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 576 000,00 грн, спричинену внаслідок протиправних дій та тривалої незаконної бездіяльності при імітації розслідування у кримінальному провадженні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року відмовлено у позові.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у жовтні 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України закріплено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,ціну позову, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Харківського гарнізону, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю відповідача під час імітації розслідування у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв