Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 742/362/17

провадження № 61-33060 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року у складі судді Гумена В. М. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Тагієва С. Р., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі, гідності і ділової репутації.

Позовна заява мотивована тим, що в засобах масової інформації (в мережі Інтернет) поширено щодо нього недостовірну інформацію , яка порочить його честь і гідність та негативно впливає на його ділову репутацію, у зв`язку із чим його конституційні права і законні інтереси потребують судового захисту. Зазначав, що недостовірну інформацію поширено шляхом вільних у доступі публікацій на веб-сайтах «Антикор» та «ІНФОРМАЦІЯ_5», а саме: ІНФОРМАЦІЯ_6 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_13», ІНФОРМАЦІЯ_3 у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_9».

Вказував, що одним із власників веб-сайту «Антикор» - реєстратором доменного імені antikor.com.ua. є ОСОБА_4 , а головним редактором веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_5» (доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_10) - ОСОБА_5 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» о 02 год. 00 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»; визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» о 08 год. 05 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2»; визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09 год. 17 хв. на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9»; зобов`язати ОСОБА_5 - головного редактора веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_5» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «Спростування» тексту: «Повідомляємо, що статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщені ІНФОРМАЦІЯ_3, а також стаття «ІНФОРМАЦІЯ_9», розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 , опубліковані на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» є недостовірними та такими, що вводять користувачів веб-сайту в оману. Редакція веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_5» приносить вибачення за приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 та надалі ретельніше перевірятиме інформацію для публікацій на веб-сайті для унеможливлення та попередження порушень прав, свобод і законних інтересів фізичних і юридичних осіб»; визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 год. 46 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9»; визнати недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12 а за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13»; зобов`язати ОСОБА_4 - власника веб-сайту «Антикор» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «Спростування» тексту: «Повідомляємо, що статті «ІНФОРМАЦІЯ_9» та « ІНФОРМАЦІЯ_13», розміщені ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно на веб-сайті «АНТИКОР» є недостовірними та такими, що вводять користувачів веб-сайту в оману. Власник веб-сайту «Антикор» приносить вибачення за приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 та надалі ретельніше перевірятиме інформацію для публікацій на веб-сайті для унеможливлення та попередження порушень прав, свобод і законних інтересів фізичних і юридичних осіб; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 тис. грн., а також судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» о 02 год. 00 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою «Коррупция в порту южный: частный стивидор «оседлал» железную дорогу». Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» о 08 год. 05 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_14. Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09 год. 17 хв. на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9». Зобов`язано ОСОБА_5 - головного редактора веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_5» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «Спростування» тексту: «Повідомляємо, що статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщені ІНФОРМАЦІЯ_3, а також стаття «ІНФОРМАЦІЯ_9», розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 , опубліковані на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5», містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 год. 46 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9». Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13». Зобов`язано ОСОБА_4 - власника веб-сайту «Антикор» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «Спростування» тексту: «Повідомляємо, що статті «ІНФОРМАЦІЯ_9» та «ІНФОРМАЦІЯ_13 », розміщені ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно на веб-сайті «Антикор» містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 тис. грн та судові витрати у сумі 1 120 грн, а всього 6 120 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 тис. грн та судові витрати у сумі 1 120 грн, а всього 6 120 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що відповідачі поширили в мережі Інтернет інформацію, яка не відповідає дійсності, була доведена до відома багатьох людей, стосується позивача і є такою, що порочить його честь та гідність та негативно впливає на його ділову репутацію. Такими діями відповідачі завдали шкоди особистим немайновим благам позивача, а тому останній має право вимагати від відповідачів спростування зазначеної недостовірної інформації відповідно до обраного ним способу захисту, який полягає у спростуванні недостовірної інформації шляхом розміщення на веб-сайтах відповідачів публікацій, які міститимуть оприлюднення визнання судом розміщених раніше публікацій такими, що містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за своїм характером поширена відповідачами інформація не є оціночним судженням, своїми діями відповідачі завдали позивачу моральної шкоди, а тому наявні підстави для її відшкодування. Також суд зауважив, що вимоги позивача щодо принесення йому вибачення редакцією веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_5» та власником веб-сайту «Антикор» за приниження честі, гідності та ділової репутації та щодо подальших ретельніших перевірок інформації для публікацій на веб-сайті для унеможливлення та попередження порушень прав, свобод і законних інтересів фізичних і юридичних осіб в майбутньому заявлені надмірно, оскільки не є вимогами, які передбачені положеннями статей 16, 277 ЦК України. Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характер немайнових втрат, ступень зниження престижу та ділової репутації позивача, та виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути з кожного відповідача по 5 тис. грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року змінено з викладенням його резолютивної частини у редакції, в якій зазначено, що позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» о 02 год. 00 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою «Коррупция в порту южный: частный стивидор «оседлал» железную дорогу». Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» о 08 год. 05 хв. за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_14». Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_4 о 09 год. 17 хв. на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7/ за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9». Зобов`язано ОСОБА_5 - головного редактора веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_5» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «Спростування» тексту: «Повідомляємо, що статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщені ІНФОРМАЦІЯ_3, а також стаття «ІНФОРМАЦІЯ_9», розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 , опубліковані на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_5», містять недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 Визнано недостовірною інформацію в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15

за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13». Зобов`язано ОСОБА_4 - власника веб-сайту «Антикор» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення (оприлюднення) на веб-сайті «Антикор» протягом двох днів після набрання рішенням суду в цій справі законної сили, під заголовком «Спростування» наступного тексту: «Повідомляємо, що стаття « ІНФОРМАЦІЯ_13», розміщена ІНФОРМАЦІЯ_16 року на веб-сайті «Антикор», містить недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 тис. грн, а також судові витрати у справі в сумі 192 грн, а всього 2 192 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 тис. грн, а також судові витрати у справі в сумі 1 120 грн., а всього 6 120 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 668,80 грн в рахунок відшкодування сплаченого останнім судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що статті, які містять інформацію, спростування якої вимагає позивач, були опубліковані без зазначення автора, а тому відповідачем у справі має бути власник веб-сайту antikor . com .ua. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 є реєстрантом відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту antikor.com.ua , він вважається власником вказаного веб-сайту. Доказів того, що право на використання доменного імені antikor .com.ua , за яким здійснюється доступ до веб-сайту, було передано ним на договірних засадах іншій особі, суду не надано. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , як власник зазначеного веб-сайту, має відповідати за розміщену на ньому інформацію та за дотримання прав інших осіб при використанні сайту шляхом розміщення на ньому будь-якої інформації. Відповідно до висновку експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 14 грудня 2016 року № 14469, виконаного експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 була опублікована стаття за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13»; зміст якої наведено в додатку Д (а.с. 70, 87-90 т. 1). Стаття починається з посилання на гучні корупційні скандали, і одним з прикладів корупції наведено ситуацію на Одеській залізниці. Зокрема, автор стверджує, що справжнім, або тіньовим керівником Одеської залізниці, лишається ОСОБА_1 , фото якого розміщено в статті. Зазначено, що керує ОСОБА_1 з 2008 року і по теперішній час; розставляє кадри і визначає, хто і як буде перемагати у важливіших процедурах державних закупівель на величезні суми коштів. Зазначено також, що сьогодні ОСОБА_1 проживає в Австрії, але продовжує свою «справу». В Австрії він є офіційним представником «Укрзалізниці». Насправді в Австрії у ОСОБА_1 розміщені награбовані капітали, тому там легше керувати тіньовими схемами, не залишаючи залізницю. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначена стаття містить фактичні дані, а не оціночні судження; викладені в статті відомості порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача; відповідачем не доведено правдивість цих даних, в той час як позивач надав належні та допустимі докази на спростування викладеної в статті інформації. Крім того, відповідно до зазначеного вище висновку експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 14 грудня 2016 року № 14469, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 год. 46 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_17 була опублікована стаття за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9»; зміст якої наведено в додатку Г (а.с. 70, 84-86 т. 1). Додаток Г містить вказану статтю без будь-яких додатків до неї, зокрема, й у вигляді заяви народного депутата України ОСОБА_7 про вчинення злочинів, адресованої директору Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 , на що міститься посилання у позовній заяві. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що аналіз змісту вказаної статті, зафіксований в експертному висновку, не дає підстав вважати, що ця публікація містить неправдиву інформацію щодо позивача ОСОБА_1 , порочить його честь, гідність та ділову репутацію. В назві та тексті цієї статті прямо чи опосередковано ОСОБА_1 не згадується. Зміст статті також не дає підстав для висновку про участь позивача ОСОБА_1 у корупційних діях на Українській залізниці. Виходячи з наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що стосується публікації статті за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», зміст якої наведено в додатку Г до висновку експертного комп`ютерно-технічного дослідження № 14469 від 14 грудня 2016 року, виконаного експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», є необґрунтованими та недоведеними, а тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог у цій частині. За таких обставин, суд вважав, що розмір стягнутої з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди належить зменшити з 5 тис. грн до 2 тис. грн з проведенням перерахунку судових витрат, відповідно до частини п`ятої статті 88 ЦПК України.

Оскільки рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржувалось, судом апеляційної інстанції перевірялось законність і обґрунтованість вказаного судового рішення лише в частині, що стосується відповідача ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог до нього, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 742/362/17 із Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову в оскарженій частині. Зазначав, що суди не звернули увагу на те, що при зверненні до суду з позовом позивач не зазначив автора публікації, на якого і покладається обов`язок підтвердження достовірності інформації, викладеної в публікації. Вважає, що відповідачем у справі повинен бути також і автор поширеної інформації, особу якого має встановити позивач. Належних та допустимих доказів того, що автор поширеної інформації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13», невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, позивачем не надано; суди не звернули уваги на те, що у вказаній публікації зазначено джерело ІНФОРМАЦІЯ_19. та не надали цій обставині належної оцінки. Вважав, що зміст вказаної публікації не містить інформації, яка б порушувала честь, гідність та ділову репутацію позивача, та є оціночним судженням. Суди не надали належної оцінки тим обставинам, що позивач є публічною особою, межі допустимої критики щодо якої є ширшими, ніж для пересічного громадянина, тому інформація про позивача, як публічну особу, може бути вільно висвітлена. Зазначав, що не є реєстрантом доменного імені anticor . com . ua , не є одним з власників веб-сайту Національний антикорупційний портал «Антикор» та не має жодного відношення до вказаного веб-сайту та поширеної на ньому інформації. Вказував, що є журналістом і будь-яка особа мала можливість скористатися інформацією про нього та під цією інформацією зареєструвати доменне ім`я з метою подальшої дискредитації його як журналіста чи з інших мотивів. Він позбавлений можливості скасувати реєстрацію доменного імені anticor . com .ua чи внести будь-які зміни, оскільки не здійснював його реєстрацію, а тому йому не відомі певні дані (коди тощо), які дозволять це зробити. Зазначав, що на веб-сайті Національний антикорупційний портал «Антикор» міститься контактна інформація, зокрема, адреса електронної адреси, яка йому не належить, що підтверджує використання іншою особою його даних. Вважає, що позивач не довів, а суди не встановили, хто являвся реєстрантом доменного імені anticor.com.ua та власником веб-сайту Національний антикорупційний портал «Антикор» станом на ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто на момент розміщення публікації за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13». Суд апеляційної інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги відповідь ТОВ «Хостпро», дійшовши помилкового висновку, що вказане товариство не є установою, яка може надати достовірні дані про реєстранта доменного імені та власника веб-сайту. Вважає, що ні Департамент «Центр компетенції» (Центру компетенції УНЦПА), ні Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» не є реєстраторами, хостинг-провайдерами домену anticor . com .ua і не можуть надати достовірну інформацію щодо реєстранта доменного імені, користувача послуг хостингу та власника веб-сайту. Цим обставинам суди не надали належної оцінки та необґрунтовано визнали належними та допустимими доказами надані цими установами довідки про те, що ОСОБА_4 є одним з власників веб-сайту Національний антикорупційний портал «Антикор».

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Дульського О. Л., у якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення є законними й обґрунтованими, ухвалені у відповідності до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставини справи, в межах наданих суду повноважень; судами вірно застосовані норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, доводи касаційної скарги вважав безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 була опублікована стаття за назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13».

Зміст вказаної публікації зафіксовано у висновку експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 14 грудня 2016 року № 14469, виконаного експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» (а.с. 68-98 т. 1).

Згідно експертного висновку, веб-сторінка розміщена на сервері таким чином, що не потребує аутентифікації для доступу до неї, тобто, вказана публікація є у вільному доступі в мережі Інтернет.

Згідно довідки, виданої Центром компетенції УНЦПА Департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 11 січня 2017 року, та інформації цього ж Центру від 27 липня 2017 року, реєстрантом доменного імені antikor .com.ua є ОСОБА_4 (а.с. 105-107 т. 1, а.с. 48-49 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить доводи щодо незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог стосовно ОСОБА_4 , а тому в іншій частині судові рішення не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 200 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про інформацію», інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно частини першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

За змістом частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13». Веб-сторінка розміщена на сервері таким чином, що не потребує аутентифікації для доступу до неї, тобто, вказана публікація є у вільному доступі в мережі Інтернет.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з того, що інформація, поширена у публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13», стосується ОСОБА_1 , не є оціночними судженнями, містить конкретні факти, правдивість яких не доведена, порочить честь, гідність та ділову репутації позивача та є такою, що порушує особисті його немайнові права, що є підставою для відшкодування шкоди у визначеному судом розмірі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказані вище вимоги закону, не зазначив у резолютивній частині рішення, в чому саме полягає порушення особистого немайнового права ОСОБА_1 , не конкретизував, яка саме інформація, викладена у в публікації, розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_6 о 18 год. 05 хв. на веб-сайті «Антикор» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_18 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_13», порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача та не конкретизував, яка саме інформація, поширена відповідачем ОСОБА_4 , підлягає визнанню недостовірною.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації і стягнення моральної шкоди з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 рокускасувати у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації і стягнення моральної шкоди, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович