Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 489/1356/16-ц

провадження № 61-2965св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 ,

представник приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Гурнік Артем Ігорович,

представники ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року у складі судді Кокорєва В. В. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК»), ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 22 квітня 2015 року у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УТСК».

Відповідно до звіту № 52132, складеного на замовлення ПрАТ «УТСК», вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у тому числі з податком на додану вартість, становить 18 482,00 грн.

Разом з тим, згідно зі звітом автотоварознавчого дослідження від 27 квітня 2015 року № 98-15 вартість відновлювальних робіт, необхідних для усунення пошкоджень транспортного засобу, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 квітня 2015 року, становить 85 367,96 грн, а розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначено у розмірі 39 534,17 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу -0,6.

Крім того, фактично для відновлення пошкодженого автомобіля ним було витрачено 84 832,00 грн, що підтверджується договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 15 травня 2015 року, актом прийому-здачі робіт від 13 червня 2015 року і квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27 листопада 2015 року.

ПрАТ «УТСК» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 14 780,16 грн. Отже, сума невідшкодованого матеріального збитку становить 70 051,84 грн.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд стягнути на відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «УТСК» - 24 755,33 грн та з ОСОБА_3 - 45 297,83 грн, що становить різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і шкодою, яку має відшкодувати ПрАТ «УТСК», та стягнути з ОСОБА_3 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих пошкодженням його майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 17 822,26 грн і стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 33 973,37 грн на відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 339,73 грн.

Стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 178,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 499,73 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з вини ОСОБА_3 , яка встановлена преюдиційною постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року, позивачу завдана матеріальна шкода, яка частково відшкодована страховою компанією, а тому для повного відшкодування завданої шкоди, відповідачі повинні сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підтвердження розміру завданої шкоди позивачем надано звіт автотоварознавчого дослідження від 27 квітня 2015 року № 98-15 та договір про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 15 травня 2015 року, акт прийому-здачі робіт від 13 червня 2015 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 27 листопада 2015 року, які відповідачами не спростовано. При цьому, частково задовольняючи позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання компенсації майнової шкоди має ОСОБА_1 в розмірі 3/4 частки та малолітня ОСОБА_6 - 1/4 частки, законним представником якої може виступати ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що в інтересах малолітньої доньки позивачем позов не заявлявся, ОСОБА_1 має право лише на 3/4 частини від загального розміру матеріальних збитків, що відповідає його частці у4 спадковому майні.

Підстав для відшкодування моральної шкоди немає у зв`язку з недоведеністю цих вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 компенсації вартості відновлювального ремонту та судового збору скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не враховано, що фізичний знос не застосовується, якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу було використано нові вузли (деталі), взамін знятих з виробництва деталей і зношеність пошкодженого майна застосовується при відшкодуванні збитків. Разом з тим, позивач у порушення вимог статті 10 ЦПК України 2004 року не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що деталі на його автомобіль не випускаються і зняті з виробництва, саме деталі, а не автомобіль, оскільки якщо автомобіль знімається з виробництва, деталі на нього випускаються протягом десяти років. З урахуванням вказаного, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_3 вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, не звернувши увагу на те, що на замінені деталі пошкодженого транспортного засобу повинен враховуватись фізичний знос. При цьому судом було враховано, що ОСОБА_1 правом на оскарження суду першої інстанції про стягнення на його користь 3/4 частини збитків не скористався.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 682/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Вказане свідчить, що судами при вирішенні спору не враховано принцип повного відшкодування шкоди потерпілому.

Заперечення на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 квітня 2015 року у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іваненко С. В., спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є чоловік ОСОБА_1 ( 3/4 частки) і малолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , частка якої у спадковому майні становить 1/4.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з ПрАТ «УТСК».

Відповідно до звіту № 52132, складеного на замовлення ПрАТ «УТСК», вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у тому числі з податком на додану вартість, становить 18 482,00 грн.

Згідно зі звітом автотоварознавчого дослідження від 27 квітня 2015 року № 98-15 вартість відновлювальних робіт, необхідних для усунення пошкоджень транспортного засобу, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 квітня 2015 року, становить 85 367,96 грн, а розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначено у розмірі 39 534,17 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу -0,6.

Фактично для відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 було витрачено 84 832,00 грн, що підтверджується договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 15 травня 2015 року, актом прийому-здачі робіт від 13 червня 2015 року і квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27 листопада 2015 року.

ПрАТ «УТСК» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 14 780,16 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, страховик (ПрАТ «УТСК») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (ПрАТ «УТСК») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим законом.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.

Разом з тим,ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

При цьому, висновок апеляційного суду, що позивачем не доведено, що деталі на його автомобіль не випускаються і зняті з виробництва, оскільки у випадку зняття автомобіля з виробництва, деталі на нього випускаються протягом десяти років,ґрунтується на припущеннях, оскільки не підтверджений належними і допустимими доказами.

З указаного вбачається, що ухвалюючи рішення про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, апеляційний суд з огляду на підстави та зміст позовних вимог не врахував принцип повного відшкодування шкоди потерпілому.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_3 , з вини якого позивачу було завдано шкоди, зобов`язаний відшкодувати останньому різницю між фактичними розміром завданої шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, не можна погодитися із висновком місцевого суду, що позивач, як власник 3/4 частин транспортного засобу, який було пошкоджено з вини ОСОБА_3 , має право лише на частину відшкодування, оскільки судом не враховано вимоги частини четвертої статті 367 ЦПК України та положення статей 396, 1187 ЦК України та правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, згідно з якими право на відшкодування завданої шкоди має особа, яка правомірно володіла транспортним засобом і понесла витрати на його відновлення.

Отже, висновок суду, що позивач має право на відшкодування лише частини завданої шкоди, оскільки є власником 3/4 частин автомобіля, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 квітня 2015 року, є помилковим за обставин надання позивачем доказів понесення ним витрат на відновлювальний ремонт цього транспортного засобу.

Також не можна погодитися з рішенням місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_3 , було пошкодженого його майно - автомобіль FordFiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 263,20 грн з ПрАТ «УТСК» та 488,80 грн з ОСОБА_3 , та судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 294,22 грн з ПрАТ «УТСК» та 1 207,86 грн з ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 24 755,33 грн (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень тридцять три копійки) та судові витрати у розмірі 557,42 грн (п`ятсот п`ятдесят сім гривень сорок дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 45 297,83 грн (сорок п`ять тисяч двісті дев`яності сім гривень вісімдесят три копійки) на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 1 696,66 грн (одна тисяча шістсот дев`яносто шість гривень шістдесят шість копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович