КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №755/17836/18

провадження № 22-ц/824/13026/2019

28 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у складі судді Катющенко В. П.,

встановив:

08.11.2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості у загальному розмірі 6 210 грн та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникли договірні відносини на підставі договору № ВА 0107 від 10 липня 2017 року, за умовами якого продавець зобов`язується надати покупцеві комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а покупець зобов`язується прийняти цей комплекс згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Як вбачається зі специфікації товару від 10.07.2017 року, відповідачем обрано та замовлено комплекс по догляду, що підтверджується підписом останньої.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі, що вбачається із акту приймання-передачі від 10.07.2017 року. Відповідач комплекс по догляду отримала, претензії щодо отриманого набору по догляду та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої.

За умовами договору загальна вартість комплексу по догляду складає 13 720 грн.

Заборгованість відповідача складає 6 210 грн.

Не зважаючи на належне виконання позивачем своїх зобов`язань, відповідач не вчиняє жодних дій щодо повернення боргу , а тому така бездіяльність є протиправною та порушує законні права та інтереси позивача.

Рішенням Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Вапеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить скасувати рішення Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 31 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, про задоволення позову.

Посилається на ті підстави, що рішення суду першої інстанції суперечить матеріалам справи, судом невірно встановлені фактичні обставини справи.

Зазначила, що сторони на власний розсуд врегулювали графік платежів незалежно від того, з якою частотою відповідач відвідує або має намір відвідувати косметологічний салон, оскільки оплата комплексу товарів та послуг здійснюється на умовах повної попередньої оплати в розстрочку. Будь-яких заяв про відмову від договору відповідач не подавала. Суд першої інстанції став на сторону відповідача, по суті ставлячи під сумнів виконання договору зі сторони ФОП ОСОБА_3 , ґрунтуючись на припущеннях. При цьому відповідач будь-яких заяв чи заперечень до суду про неналежне виконання договору не подавала та цей факт під сумнів не ставила.

Відповідач своїм підписом в акті приймання-передачі засвідчила, що вона, як покупець, отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про комплекс по догляду. За таких обставин не допускається одностороння відмова від підписаного договору, в тому числі щодо графіку внесення платежів, оскільки інше договором не передбачено.

Вважає, що безпідставним є вирішення справи відповідно до Закону України "Про фінансовий облік та фінансову звітність в Україні", оскільки між сторонами відсутні правовідносини щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Питання щодо різниці вартості косметологічних послуг та отриманих відповідачем косметологічних послуг не є предметом спору.

Асортимент наданого відповідачу комплексу по догляду чітко відображений у специфікації, яка була підписана відповідачем без зауважень.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті порушує права позивача, які суд першої інстанції не захистив, виходячи із власних припущень.

Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.07.2017 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір № ВА 0107, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 зобов`язується надати клієнту комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя ( далі - комплекс по догляду), а клієнт зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно Акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договору грошову суму (ціну).

Під комплексом по догляду мається на увазі: продаж набору косметики та надання допоміжних супроводжуючих послуг (п.1.2 договору).

Асортимент, кількість, комплектація, перелік складових комплексу по догляду і загальна сума договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що являється невід`ємною частиною цього договору ( п. 1.3 договору).

При передачі комплексу по догляду сторони складають та підписують Акт приймання-передачі згідно Переліку № 1 (специфікації). Одночасно ФОП ОСОБА_3 надає необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар та послуги в наочній формі, що доводиться до клієнта (п. 2.2 договору).

Допоміжні супроводжуючі косметологічні послуги, які входять до складу комплексу по догляду, можуть надаватися третьою особою, залученою ФОП ОСОБА_3 без попереднього погодження з клієнтом ( п. 2.3 договору).

Зобов`язання ФОП ОСОБА_3 по передачі комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно Акту приймання-передачі та підписанні даного договору (п.2.4 договору).

Відповідно до п. 5. 1 договору загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 13 720 грн.

Відповідно до пунктів 5.3 та 5.4 цього договору, при оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу позивача перший платіж в розмірі 3 000 грн не пізніше 10 липня 2017 року. Залишок вартості комплексу по догляду в сумі 10 720 грн клієнт сплачує ФОП ОСОБА_3 . рівними платежами у сумі 1 072 грн протягом 10 місяців.

Відповідно до п. 5.5, 5.6 договору оплата комплексу по догляду здійснюється не пізніше 10 числа кожного місяця. Клієнт повністю розраховується за комплекс по догляду не пізніше 10.05.2018 року.

Переліком №1 (специфікація) від 10.07.2017 р., що був підписаний сторонами договору, визначено перелік складових набору косметики та перелік послуг (а.с.4).

10.07.2017 р. сторонами підписано Акт приймання-передачі № ВА 0107 від 10.07.2017 року, відповідно до якого комплекс по догляду надано належним чином та в повному обсязі. Загальна вартість комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя становить 13 720 грн (а.с. 4).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_3 , станом на 10.09.2018 року відповідач сплатила частину вартості товару у розмірі 4 360 грн та отримала частину косметологічних послуг на загальну суму 1 540 грн, з яких оплатила 840 грн (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в Акті приймання-передачі від 10 липня 2017 року в графі "найменування товару" не наведено кількості та асортименту товару - набору косметики, який мав бути поставлений згідно специфікації. Акт приймання-передачі від 10.07.2017 року було складено та підписано в день підписання договору - 10.07.2017, в той час як згідно із специфікацією відповідачу мало бути надано два найменування послуг із різною кількістю відвідувань - чотири та одне, що вочевидь не могло бути виконано протягом одного робочого дня. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Акт приймання-передачі від 10.07.2017 р. містить неповні та недостовірні дані щодо змісту, обсягу, вартості та дати постачання товарів та послуг, а тому не може бути прийнятий судом як достовірний доказ належного виконання позивачем умов договору.

Крім цього, позивачем не надано належних та достовірних доказів таких обставин справи, як ціна набору косметики.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Як вбачається зі змісту укладеного договору, сторони визначили кількість товару, що продається, у Переліку №1 (специфікації) до договору №ВА 0107 від 10.07.2017 р. у відповідних одиницях виміру ( шт.).

Доказів того, що відповідач відмовилась від переданого товару та його оплати, або вимагала повернення сплаченої за нього грошової суми внаслідок передання продавцем меншої кількості товару, ніж це встановлено договором, або продавцем було передано товар в асортименті, що не відповідає умовам договору, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять жодного доказу, що договір в частині надання послуг з терапії акне або чистки не був виконаний з вини виконавця послуг, або неможливість виконати договір у вказаній частині виникла не з вини замовника.

Наданий суду Акт приймання-передачі від 10.07.2017 р. містить відомості щодо найменування товару, переліку послуг, а також інформацію щодо загальної вартості комплексу товарів та послуг до догляду за шкірою обличчя, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до п. 7, п.9 Акту приймання-передачі від 10.07.2017 р., з яким відповідач погодилась, про що свідчить її підпис під вказаним документом, комплекс по догляду надано належним чином та в повному об`ємі. Претензій щодо переданого комплексу по догляду і виконанню умов договору у клієнта не має.

У відповідності до умов укладеного договору 10.07.2017 ОСОБА_2 сплатила перший платіж в сумі 3 000 грн, 12.08.2017 - 1 200 грн та 15.08.2017 - 1 000 грн, що підтверджується товарними чеками (а.с. 9-10).

Доказів того, що у визначений в договорі строк відповідач оплатила повну вартість комплексу по догляду матеріали справи не містять.

При цьому позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт передання відповідачу набору косметики в асортименті та кількості, передбачених договором.

За домовленістю сторін ціна в договорі визначена виходячи з загальної вартості комплексу товарів та послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодекси сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту постачання відповідачу косметики в асортименті та кількості, передбачених договором, є помилковим.

Оцінюючи надані сторонами доказами суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762 грн (704,80 грн +1057,20 грн).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість в сумі 6 210 грн. та судові витрати в сумі 1 762 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк