ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5044/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1213/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Кузюри Л.В.,

секретар: Кривопиша Я.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту,

треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіон Олександрович,

дата та місце складання повного тексту рішення: 18 липня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту ОСОБА_5 від 03 квітня 2017 року, реєстраційний №719, підписаного від імені ОСОБА_5 ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Тарасенком Р.О.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. На дату смерті ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 - відповідачкою по справі, проте проживав окремо від своєї дружини. У цьому шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вважає, що вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька. Заяву про прийняття спадщини позивачка подала у визначений законом строк та дізналась, що існує заповіт, який нібито був складений ОСОБА_5 03 квітня 2017 року на користь відповідачки та посвідчений приватним нотаріусом Тарасенком Р.О. При ознайомленні із копією заповіту, позивачка виявила, що даний правочин не відповідає вимогам закону та не може породжувати жодних юридичних наслідків, оскільки даний документ не містить жодного підпису свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - осіб, зазначених у тексті заповіту у якості свідків, які нібито були присутні при посвідченні вказаного правочину. ОСОБА_3 зазначила, що заповіт не містить жодних передбачених законом ознак на підтвердження того, що він був прочитаний заповідачеві вголос та посвідчений за присутності свідків, а так само не вказує на дійсну неспроможність ОСОБА_5 самостійно прочитати вказаний документ, у разі наявності у вказаної особи реального волевиявлення щодо укладення подібного правочину. Також не було належного підтвердження з боку свідків, зазначено лише, що заповіт нібито був підписаний за присутності свідків та приватного нотаріуса Тарасенка Р.О . громадянкою ОСОБА_6 замість ОСОБА_5 через поганий стан здоров`я заповідача. З огляду на викладені вище порушення вимог законодавства щодо форми та посвідчення заповіту, позивачка вважає, що заповіт ОСОБА_5 від 03 квітня 2017 року є нікчемним.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено, встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного на його прохання і посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р. О. 03 квітня 2017 року, реєстровий №719.

Суд першої інстанції виходив з того, що аналіз положень ч.5 ст.1253 Цивільного Кодексу України дає підстави для висновку про те, що проставляння підписів свідків у тексті заповіту, якими посвідчується факт прочитання заповідачу тексту заповіту вголос, є обов`язковим; відсутність підписів свідків у тексті заповіту свідчить про порушення даних вимог Закону щодо порядку нотаріального посвідчення заповіту, тому заповіт є нікчемним.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, рішення суду є незаконним, необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та необґрунтованої відмови у прийнятті доказів.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що суд не навів мотивів відхилення письмового доказу - листа приватного нотаріуса Тарасенка Р.О. від 06 червня 2019 року, в якому він зазначив, що 03 квітня 2017 року ним був посвідчений заповіт ОСОБА_5 у нього вдома, в АДРЕСА_1 , який підписаний ОСОБА_6 при свідках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і їх підписи наявні в реєстрі нотаріальних дій, копія якого додана до листа. Крім того, на думку відповідачки, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були свідками посвідчення оспорюваного заповіту.

ОСОБА_1 вказує, що суд не надав мотивованої оцінки аргументам відповідачки, що заповідач ОСОБА_5 недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний судом не був, тому мав право на складання заповіту; оспорюваний заповіт має письмову форму записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та посвідчений нотаріусом; у заповіті зазначено місце і час складання заповіту, дата та місце народження заповідача, зміст заповіту роз`яснено заповідачу як і зміст ст.ст.1241, 1307 ЦК України; посвідчення заповіту відбулось при двох свідках, текст заповіту містить відомості про особи свідків, які зачитали заповіт вголос, підписи підписанта та свідків наявні в реєстрі нотаріальних дій, заповіт зареєстровано в книзі обліку заповітів.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що на вимогу суду надати суду копію свідоцтва про шлюб, представник Мамонов Зіненко В. І. надав копію витягу з книги реєстрації актів про шлюб від 19 квітня 2014 року та докази надсилання письмового доказу іншим учасникам справи, проте відповідач дані докази не отримувала та з`ясувала, що в листі №656 одержувачем зазначено не її, а Управління Держпраці, тому суд в порушення ч.9 ст.83 ЦПК України прийняв до уваги даний доказ. Також вважає, що жодного порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3 взагалі не відбулося, оскільки останньою не надано допустимих доказів, які б підтверджували її родинний зв`язок з заповідачем ОСОБА_5 .

На думку ОСОБА_1 судом не застосовано та не вказано мотивів незастосування у рішенні положень п.3 Глави 11 Розділу І Інструкції, згідно якої запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії, а сама по собі відсутність підписів свідків на заповіті не свідчить про дефект форми та посвідчення заповіту та його нікчемність у зв`язку з цим.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що не в підготовчому провадженні, а під час розгляду справи по суті, протокольною ухвалою суду від 17 липня 2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог неповнолітнього ОСОБА_4 , який є спадкоємцем майна заповідача першої черги за законом і має право на обов`язкову частку в спадщині, однак він не отримував жодних заяв про залучення його до участі в справі та сповіщень про відкриття провадження у справі.

Від представника позивачки - адвоката Шевченка О.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивачки просить залишити рішення районного суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Доводи відзиву зводяться до того, що ч.5 ст.1253 ЦК України визначено, що свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому, тому міркування ОСОБА_1 про те, що проставляння підписів саме у заповіті не обов`язкове, є помилковим. Такі ж вимоги містяться і в підпункті 1.11 пункту 1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Заповіт не містить підписів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто не містить жодних передбачених законом ознак того, що він був прочитаний заповідачем вголос та посвідчений за присутності свідків, а також не вказує на дійсну неспроможність ОСОБА_5 самостійно прочитати вказаний документ у разі наявності реального волевиявлення щодо укладення подібного правочину. Також не набули належного підтвердження з боку вказаних у заповіті як свідки осіб відомості, зазначені у даному правочині, щодо того, що його нібито було підписано за присутності свідків та за присутності приватного нотаріуса Тарасенка Р.О . громадянкою ОСОБА_6 замість ОСОБА_5 через поганий стан здоров`я заповідача, тому на підставі ч.1 ст.1257 заповіт є нікчемним.

Представник зазначає, що апелювання відповідачки до тієї обставини, що запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії, згідно п.3 гл.11 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є абсолютно некоректним, адже обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 базується не на факті невчинення нотаріальної дії з посвідчення заповіту взагалі, а на факті порушення вимог ЦК України щодо форми заповіту та його посвідчення, допущеного при вчиненні нотаріальної дії. Натомість, наявність тих чи інших доказів вчинення тієї чи іншої нотаріальної дії жодним чином не свідчить про дійсність вчиненого при цьому правочину, його відповідність вимогам закону.

ОСОБА_11 зазначає, що стороною позивачки було абсолютно чітко виконано всі вимоги ч.9 ст.83 ЦПК України як в частині направлення іншим учасникам справи копій письмових доказів, так і в частині надання суду доказів направлення копій таких документів учасникам справи, проте як свідчить онлайн-сервіс підприємстваУкрпошта щодо відстеження поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором, ані приватний нотаріус Тарасенко Р.О., ані ОСОБА_1 не вважали за належне отримати адресовану їм кореспонденцію.

Представник позивачки вказав, що порушення процесуальних прав ОСОБА_4 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не впливає на права та інтереси ОСОБА_12 , як відповідача - окремого учасника справи, а клопотання про залучення третьої особи було заявлено після закінчення підготовчого провадження, оскільки з копією спадкової справи представник ознайомився лише 01 липня 2019 року. В той же час зазначає, що у задоволенні клопотання про допит свідків відмовлено у зв`язку з тим, що відповідачка подала відповідне клопотання під час судового розгляду не мотивуючи неможливість заявлення відповідного клопотання під час підготовчого провадження. Окрім того, показання свідка за визначенням не можуть бути належним та допустимим доказом наявності або відсутності підпису тієї чи іншої особи у письмовому документі, подібні обставини встановлюються виключно шляхом безпосереднього візуального дослідження такого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_3 та її представника - адвоката Шевченка О.А., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства зокрема визначена рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Таким вимогам відповідає оскаржуване рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 (а.с.5), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Позивачка 07 березня 2009 року уклала шлюб з ОСОБА_13 та взяла подвійне прізвище ОСОБА_14 (а.с.70-75).

Також вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.90).

Спадкодавець ОСОБА_5 мав першу групу інвалідності загального захворювання та потребував стороннього догляду (а.с.91).

Як свідчить копія заповіту, приватний нотаріус Тарасенко Р. О . 03 квітня 2017 року склав і посвідчив заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , який зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій під №719 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Тарасенком Р.О. відкрито спадкову справу (а.с.10).

В матеріалах справи наявний лист приватного нотаріуса Тарасенка Р.О. в якому він зазначає, що ним 03 квітня 2017 року був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку з поганим станом здоров`я заповідача, а саме через поганий стан здоров`я та поганий зір, за його проханням, заповіт був посвідчений вдома у заповідача за адресою: АДРЕСА_1 та підписаний ОСОБА_6 при свідках - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та в присутності нотаріуса. Підписи підписанта та свідків наявні в реєстрі нотаріальних дій. При спілкування з заповідачем нотаріусом було чітко зрозуміло його вільне бажання без будь-якого примусу скласти даний заповіт, а також стверджує, що стан здоров`я заповідача не викликав будь-яких сумнівів в тому, що він адекватно сприймає посвідчення заповіту та бажає скласти заповіт на користь своєї дружини (а.с.25). На підтвердження підписів нотаріусом надано витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій (а.с.26-27).

Матеріали справи містять копію спадкової справи №16/2018 щодо майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та копію заповіту. Як випливає з тексту заповіту, у зв`язку з хворобою та через поганий зір заповідача заповіт прочитано заповідачеві вголос нотаріусом та свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в присутності вказаних осіб, і підписаний за заповідача ОСОБА_6 (а.с.51).

В матеріалах спадкової справи наявні копії паспортів та ідентифікаційних номерів ОСОБА_5 (а.с.52-53), ОСОБА_6 (а.с.54-55), ОСОБА_7 (а.с.56-57), ОСОБА_8 (а.с.58-59).

З заявами про прийняття спадщини після смерті чоловіка звернулась ОСОБА_1 27 грудня 2018 року (а.с.61), донька померлого - ОСОБА_3 26 квітня 2019 року (а.с.64 зв.).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, Законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.5 ст.1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Частиною першою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з п.1 гл.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

За змістом пункту 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року за №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882 (у редакції на момент посвідчення спірного заповіту) на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Таким чином, діючим законодавством передбачено випадки, коли заповіт від імені заповідача та за його дорученням може підписати інша особа та саме нормами ЦК України визначено порядок посвідчення заповіту свідками.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, вірно застосував наведені вище положення ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний заповіт складений та посвідчений нотаріусом без дотриманням вимог діючого законодавства, що полягають у відсутності підписів свідків на самому заповіті та дійшов правильного висновку, що на підставі ст.1257 України даний правочин є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги, що суд не навів мотивів відхилення письмового доказу - листа приватного нотаріуса Тарасенка Р.О. від 06 червня 2019 року апеляційним судом відхиляються, оскільки даний лист не впливає на визначення поняття нікчемності правочину. Як вже зазначено вище, відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Саме на підставі того, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення свідками, суд першої інстанції зробив вірний висновок про його нікчемність.

Доводи апеляційної скарги, що суд не надав мотивованої оцінки аргументам відповідачки, що заповідач ОСОБА_5 недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний судом не був, тому мав право на складання заповіту, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки ніхто не оспорює право ОСОБА_5 на складання заповіту. Доводи, що оспорюваний заповіт має письмову форму записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та посвідчений нотаріусом, у заповіті зазначено місце і час складання заповіту, дата та місце народження заповідача, зміст заповіту роз`яснено заповідачу як і зміст ст.ст.1241, 1307 ЦК України, також не є підставою для скасування рішення оскільки правочин визнано нікчемним на підставі того, що він складений з порушенням його посвідчення. Доводи, що посвідчення заповіту відбулось при двох свідках, що текст заповіту містить відомості про особи свідків, які зачитали заповіт вголос, що підписи підписанта та свідків наявні в реєстрі нотаріальних дій, а заповіт зареєстровано в книзі обліку заповітів, не впливають на нікчемність заповіту, оскільки в самому правочині відсутні підписи свідків в порушення вимог ч.5 ст.1253 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що копію свідоцтва про шлюб позивачки нею не отримані, а докази надсилання даного письмового доказу, зокрема лист №656 свідчать про направлення його до Управління Держпраці, тому суд в порушення ч.9 ст.83 ЦПК України прийняв до уваги даний доказ, не спростовують вірного по суті рішення. Зокрема, посилання відповідачки в апеляційній скарзі, що права ОСОБА_3 не порушені оскільки останньою не надано допустимих доказів, які б підтверджували її родинний зв`язок з заповідачем ОСОБА_5 відхиляються апеляційним судом, оскільки в суді першої інстанції відповідачка не заперечувала факту родинних відносин позивачки з її покійним чоловіком, при цьому зазначала у відзиві, що позивачка жодної допомоги на утримання батька не надавала, ніколи його не відвідувала, навіть не була присутня при його похованні. Крім того, як з`ясовано апеляційним судом, представником позивача 18 червня 2019 року було надано для приймання у головпоштамті м.Чернігова два відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення. Вкладення обох відправлень при цьому містили ідентичні за змістом супровідні листи від 18 червня 2019 року та копії витягу з книги реєстрації актів про шлюб від 19 травня 2014 року щодо укладеного 07 березня 2009 року шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_13 . Ці відправлення були адресовані ОСОБА_1 та приватному нотаріусу Тарасенку Р.О. , однак вбачається, що працівником поштового зв`язку невірно зазначено адресу ОСОБА_1 у накладній.

Апеляційний суд також відхиляє, як помилкові, доводи ОСОБА_1 , що судом не застосовано та не вказано мотивів незастосування у рішенні положень п.3 Глави 11 Розділу І Інструкції, що запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії, а сама по собі відсутність підписів свідків на заповіті не свідчить про дефект форми та посвідчення заповіту та його нікчемність у зв`язку з цим.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, які полягають в залученні третьої особи ОСОБА_4 не в підготовчому провадженні, а під час розгляду справи по суті, не є підставою для скасування вірного по суті рішення.

Слід зазначити, що ключовими принципами ст.6 Конвенції є верховенство права та доступ до правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на справедливий суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (є джерелом права у відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України), висловленою у справі «Мікаіл Тюзюн проти Туреччини» (№ 42507/06), згідно якою заборона на зміну позовних вимог при розгляді справи із посиланням на порушення стадії подання, визнано порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд), суд правомірно залучив до участі в справі ОСОБА_4 в якості третьої особи, оскільки в силу ч.4 ст.1268 ЦК України вирішення даної справи впливають на його права, як спадкоємця першої черги.

Аргументи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, які тягнуть скасування рішення суду першої інстанції, що в свою чергу згідно ст.375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: