Справа № 487/633/19
Провадження № 2/487/1041/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Гладкої К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального районного суду м. Миколаєва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2019 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Центрального районного суду м. Миколаєва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року по справі № 490/9775/17 ОСОБА_1 , як посадову особу, уповноважену на роботу з митницею ТОВ "Роскосметика", визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного Миколаївською митницею Державної фіскальної служби України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів, безпосердніх предметів порушення митних правил, тобто у сумі 59 883, 53 грн. з конфіскацією товару- "СУМІШ ЗАПАШНИХ РЕЧОВИН ДЛЯ АРОМАТИЗАЦІЇ КОСМЕТИЧНИХ ВИРОБІВ- 10 кг", вартістю 59 883, 53 грн. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2018 року, що набрала законної сили, вищезазначена постанова скасована, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. За надання правової допомоги при розгляді справи № 490/9775/17, ОСОБА_1 сплатив адвокату Бєліку В.Г. 7 000, 00 грн., що підтверджується копією Договору про надання адвокатом правової допомоги № 11/Ж-3 від 01.11.2017 року, копією акту прийому-передачі виконаних юридичних послуг адвокатом № 11/Ж-3 від 01.11.2017 року та копією квитанції № 663049 від 05.11.2018 року. Вищезазначене і стало приводом для звернення позивача до суду.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд вищезазначену позовну заяву розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказаний позов перебував у провадженні судді Біцюка А.В.

15.03.2019 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву з Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою суду від 11.05.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального районного суду м. Миколаєва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням прийнято до провадження суддею Сухаревич З.М., встановлено строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

31.07.2019 року до суду надійшов відзив Центрального районного суду м. Миколаєва, який мотивований тим, що застосування положення ч. 6 ст. 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, уразі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді (суду) встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Вважає, що на спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя. Посилаючись на ст.ст. 56, 126, 129 Конституції України, а також роз`яснення викладені в п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади», постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», ч. 1 ст. 255 ЦПК України, просив закрити провадження у справі за вимогами до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Представник Державної казначейської служби України у визначений ухвалою суду строк не скористався наданим йому процесуальним законом правом надання відзиву.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України).

Так, порядок відшкодування такої шкоди встановлюється Законом України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі внаслідок незаконного накладення штрафу.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) в тому числі і суми сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. (п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону).

Судом встановлено, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року по справі № 490/9775/17 ОСОБА_1 , як посадову особу, уповноважену на роботу з митницею ТОВ "Роскосметика", визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного Миколаївською митницею Державної фіскальної служби України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів, безпосердніх предметів порушення митних правил, тобто у сумі 59 883, 53 грн. з конфіскацією товару - "СУМІШ ЗАПАШНИХ РЕЧОВИН ДЛЯ АРОМАТИЗАЦІЇ КОСМЕТИЧНИХ ВИРОБІВ - 10 кг", вартістю 59 883 грн. 53 коп. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2018 року, що набрала законної сили, вищезазначена постанова скасована, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як роз`яснив п. 10 Постанови Верховного суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

З огляду на викладене, враховуючи те, що законодавцем в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко визначено випадки та умови за наявності яких повертаються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, а ОСОБА_1 підпадає під випадки встановлені п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону, суд вважає, що наявні законні підстави до відшкодування ОСОБА_1 сум, сплачених у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Відтак, підстави для звернення до суду позивача за захистом своїх прав, в даному випадку ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Оскільки Закон України № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, надану в суді адвокатом, регламентовано ст. 137 ЦПК. За змістом цієї статті, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню в тому числі за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, що визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, скористався своїм правом на правову допомогу та уклав договір з адвокатом № 11/Ж-3 від 01 листопада 2017 року, в якому зазначено обсяг та форми надання правової допомоги, розмір витрат на оплату такої допомоги з яким погодився позивач, шляхом підписання такої угоди, згідно квитанції №663049 сплатив вартість наданих послуг, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Разом з тим, щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Крім того, якщо держава повинна була виплатити компенсацію стороні через помилку у відправленні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання судового позову (пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц).

Таким чином, належним відповідачем у таких спорах є держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

За такого, в задоволенні позову до Центрального районного суду м. Миколаєва слід відмовити.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Центрального районного суду м. Миколаєва (54020, вул. Декабристів, 41/12 м. Миколаїв), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ) про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням задовольнити частково.

Стягнути з Державної Казначейської Служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального районного суду м. Миколаєва про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.09.2019 року.

Суддя З.М. Сухаревич