ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1823/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 вересня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі Відділ ДВС) про зняття арешту з майна.

ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина, ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач як спадкоємець ОСОБА_3 прийняв спадщину в установленому законом порядку та набув право на неї. Згодом з`ясувалося, що постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 12 березня 2009 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 Це обтяження створює перешкоди позивачеві в оформленні спадщини, разом із тим, у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження Відділ ДВС відмовляється повідомити підстави накладення арешту та скасувати його.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд зняти арешт з усього майна, що належало померлій ОСОБА_3 , у тому числі з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця від 12 березня 2009 року (реєстраційний номер обтяження 8537908).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 вересня 2019 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що позивач не довів свого перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , а тому позов є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що безпідставне обтяження майна ОСОБА_3 обмежує права позивача як спадкоємця останньої, разом із тим, суд не врахував норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відділ ДВС не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (ст. 41 Конституції України; ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391, 1268, 1296 ЦК України), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми ст. 59 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VІІІ) і не дотримався положень ст. 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду повинно бути скасоване з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 5 вересня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хоркавого А.В. від 12 березня 2009 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 .

На підставі цієї постанови 12 березня 2009 року Хмельницькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження невизначеного майна та всього нерухомого майна ОСОБА_3 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 8537908).

Відділ ДВС (правонаступник Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції) листом від 12 квітня 2019 року №19317 (а.с. 7) повідомив позивача про те, що виконавчих проваджень щодо ОСОБА_3 на виконанні у відділі не перебуває. При цьому Відділ ДВС не зміг надати інформацію відносно виконавчих проваджень, які перебували на виконанні у 2009 році, та стан їх виконання, так як сплинув трирічний строк зберігання документів в архіві.

Згідно листа Хмельницької філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 15 травня 2019 року №495/37-06 (а.с. 20-21) з 3 липня 2015 року підприємство визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, є самостійним новоствореним підприємством, не є правонаступником прав та обов`язків іншого підприємства. Будь-яка організаційно-розпорядча та інша документація, у тому числі й та, на підставі якої Держінформюстом і його філіями свого часу вносились записи до реєстрів, підприємству не передавалась.

ОСОБА_1 і ОСОБА_5 є спадкоємцями ОСОБА_3 , які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Вони не можуть оформити спадщину через існування обтяження квартири.

Застосовані норми права

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із положень ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України слідує, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 55, ч. 1 ст. 57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-ХІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 1 статті 59 Закону №1404-VIII встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм закону дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника майна про зняття з нього арешту або іншого обтяження.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, отже, спадкоємець, який прийняв спадщину та набув права на спадкове майно, вправі заявити вимогу про зняття з нього обтяження.

Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , на яку за життя ОСОБА_3 державним виконавцем накладено арешт в порядку здійснення виконавчого провадження.

Матеріали справи не містять інформації про законність, обґрунтованість і підставність арешту майна, зокрема відсутні відомості про те, яке рішення виконувалося державним виконавцем, хто є стягувачем і боржником за виконавчим документом, а також чи були підстави для застосування такого заходу виконання рішень як звернення стягнення на майно боржника.

Натомість, існуюче обтяження майна ОСОБА_3 створює перешкоди ОСОБА_1 в оформленні права на спадщину та призводить до порушення його прав.

За таких обставин позивач міг звернутися до суду з позовом про звільнення спірної квартири з-під арешту, його вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

У свою чергу, ОСОБА_1 не довів обтяження іншого майна ОСОБА_3 , а тому в цій частині позов не може бути задоволений.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і норм чинного законодавства, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_1 в цілому.

Щодо відповідача у справі

Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом указаної норми процесуального закону відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічні роз`яснення містяться у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в якому також зазначено, що у таких справах як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Арешт на майно, який оскаржує ОСОБА_1 , накладено постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14 травня 2010 року №1042/5 «Про ліквідацію Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції» правонаступником цього відділу є Відділ ДВС.

Відділ ДВС не розкрив інформацію щодо сторін виконавчого провадження, при здійсненні якого накладено арешт на майно, та особи, в інтересах якої накладено це обтяження.

Разом із тим, саме дії Відділу ДВС порушують права та інтереси позивача, внаслідок чого цей відділ є належним відповідачем у справі та має відповідати за заявленими вимогами.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Позов ОСОБА_1 в частині вимоги про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , є обґрунтований, а тому його слід задовольнити.

Рішення суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_1 у цій частині вимог не відповідає нормам чинного законодавства, суперечить фактичним обставинам справи та не може залишатися в силі.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 задоволено в частині вимоги немайнового характеру, внаслідок чого з Відділу ДВС на його користь слід стягнути 768 грн 40 коп. судового збору за подання позову та 1 152 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1 921 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , накладений постановою державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 12 березня 2009 року та зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №8537908.

Стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (місцезнаходження 29018, місто Хмельницький, вулиця Тернопільська, 13/2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37225071) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 921 гривню судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Карплюк О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 58