Справа № 465/620/19 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/825/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 465/620/19

Провадження № 22-ц/811/825/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2019 року у складі судді Мартьянової С.М.

у справі

за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Франківського районного відділу Державної міграційної служби України про визнання таким, що втратив право користуватися житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Франківського районного відділу Державної міграційної служби України про визнання таким, що втратив право користуватись житлом - задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ., подавши апеляційну скаргу.

Вважає вказану ухвалу такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Так, зазначає, що заява про забезпечення позову подана адвокатом Домінас Г.П. разом з позовною заявою. На підтвердження представництва інтересів заявника ОСОБА_3 адвокатом до заяви додано договір про надання правової допомоги від 05.02.2019 року та від 31.10.2018 року свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1346 від 16.04.2008 року.

Проте, відповідно до ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Зазначає, що враховуючи, що заява подана представником, відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України за аналогією з ч.7 ст. 177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують повноваження представника заявника.

З огляду на зазначене, вважає, що при розгляді вказаної заяви, суд повинен був прийти до висновку про її невідповідність вимогам ст.. 151, 177, 62 ЦПК України, внаслідок чого вона підлягає поверненню заявнику на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України.

Просить ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2019 року скасувати.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Окрім того, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.81)

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернулася до Франківського районного суду м.Львова із позовом до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користуватись житлом.

Також ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 . Свою заяву мотивує тим, що позивачем подано позов про визнання відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користуватись житлом.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Франківського районного відділу Державної міграційної служби України про визнання таким, що втратив право користуватися житлом.

Відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява подана з додержанням вимог ст..ст. 175, 177 ЦПК України, а тому відсутні підстави, визначені ст..ст. 185-186 ЦПК України для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зводяться лише до того, що на його думку заява подана від імені ОСОБА_3 -адвокатом Домінас Г.П. підлягає поверненню, оскільки заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Колегія суддів вважає такі твердження апелянта безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з копії матеріалів справи №465/620/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Франківського районного відділу Державної міграційної служби України про визнання таким, що втратив право користуватися житлом, до позовної заяви було долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1346 Домінас Г.П. , договір про надання правової допомоги від 31 жовтня 2018 року укладений між адвокатом Домінас Геленою Петрівною та ОСОБА_3 .

Окрім того, на вимогу Львівського апеляційного суду, Франківським районним судом м.Львова було скеровано копію ордеру серії ЛВ №006620 на надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом Домінас Г.П.

Зважаючи на те, що Франківським районним судом м.Львова було відкрито провадження у справі, що дає підстави вважати, що апеляційна скарга а також і заява про забезпечення позову була подана відповідно до вимог чинного цивільно- процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.09.2018 року по справі №569/907/18 прийшов до висновку, що під час вирішення питання відповідності копії документу, що підтверджує повноваження представника, вимогам статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документу, відсутність у довіреності повноважень представника на засвідчення копій документів від імені довірителя тощо. Повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень, особливо під час звернення із заявами (скаргами) у термінових адміністративних справах (§ 2 глави 10 указаного Кодексу).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.10.2019 року.

Головуючий

Судді