РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/11709/19

Провадження № 22-ц/4815/1265/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянув у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Ляшком Дмитром Володимировичем, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Галінської В.В. від 5 серпня 2019 року, проголошене в м. Рівне, повний текст рішення складено 5 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку виплати розрахункових сум при звільненні.

Позовні вимоги мотивує тим, що 12.06.2018 року з огляду на систематичну затримку виплати заробітної плати він був вимушений звільнитися з роботи з ПрАТ "Рівнеазот" за ч.3 ст. 38 КЗпІІ України. На момент звільнення відповідач мав перед ним заборгованість з виплати заробітної плати за період лютий - червень 2017 року на загальну суму 29685,91 грн., яку станом на момент подачі позову йому не виплачено, посилаючись на відсутність обігових коштів.

Вважає таку бездіяльність відповідача незаконною, адже нею істотно порушується право працівника на своєчасну оплату виконаної праці, а тому відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

У зв`язку з викладеним, просив стягнути з ПрАТ "Рівнеазот" на свою користь 29 685,91 грн. заборгованості з виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2018 року по день прийняття судом рішення у справі, з розрахунку 545,02 грн. за кожний робочий день прострочення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 серпня 2019 року стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 29 685 грн. 91 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 60 000 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, між сторонами був наявний спір щодо їх розміру, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу співмірності.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник позивача покликається на незаконність рішення суду в частині відмови у стягненні повної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначає, що правовий аналіз ст. 117 КЗпП України свідчить про те, що у разі часткового задоволення судом основної позовної вимоги щодо стягнення заробітної плати з`являються підстави для пропорційного зменшення розміру також і похідної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час прострочення. Більше того, застосуванню цього принципу до відносин у сфері стягнення заробітної плати працівника повинен передувати факт наявності на момент його звільнення спору з роботодавцем про розмір заборгованості по виплаті такої зарплати, та одночасно прийняття судом рішення про часткове задоволення вимоги працівника про стягнення заробітної плати.

Однак, згідно з оскаржуваним рішенням суд задовольнив основну позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, а отже не виникло підстав для застосування принципу співмірності до похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати позивачу, а тому застосування судом принципу співмірності, у зв`язку з наявністю такого спору є безпідставним.

Крім того, при зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1621,25 грн., однак оскаржуване судове рішення не містить вказівки на порядок розподілу судових витрат між сторонами, зокрема щодо компенсації понесених позивачем витрат.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні повної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Рівнеазот» вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 30.05.2018 року у справі №461/6803/16-ц. Просить рішення суду залишити буз змін, а апеляційну скаргу - без задоволення

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Рішення суду в чатині стягнення заборгованості по заробітні платі не оскаржується, а тому воно в апеляційному порядку не перевіряється.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот".

Наказом №1089 від 11.06.2018 року позивача було звільнено з ПрАТ "Рівнеазот" за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю на підставі ст.38 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно відповіді Управління держпраці у Рівненській області від 24.04.2018 №18-04/2482 на звернення позивача відповідно до даних бухгалтерського обліку на ПрАТ "Рівнеазот" перед ОСОБА_1 рахується заборгованість із виплати заробітної плати станом на 22.03.2018 в розмірі 29 685,91 грн., в тому числі: за лютий 2017 року - 7413,49 грн., за березень 2017 року - 2209,52 грн., за квітень 2017 року - 7225,95 грн., за травень 2017 року - 4693,81 грн., за червень 2017 року - 8143,14 грн.

Вказана заборгованість по заробітній платі при звільненні позивачу виплачена не була, що підтверджується довідкою, виданою ПрАТ "Рівнеазот", про суми, які належать до виплати при звільненні від 21.05.2019 №643.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16.

Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Однак, при ухваленні рішення суд першої інстанції на вищезазначені норми права уваги не звернув та повністю задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати помилково застосував принцип співмірності в сторону зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, не врахувавши при цьому, що будь-які дані про наявність між позивачем та відповідачем спору про розмір належних до виплати сум на час звільнення та після нього в матеріалах справи відсутні.

Зокрема, по даних бухгалтерського обліку на ПрАТ "Рівнеазот" з 22.03.2018 року перед ОСОБА_1 рахувалась заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 29685,91 грн., про стягнення яких останнім і було заявлено позовні вимоги у даній справі, які були повністю задоволені в цій частині судом першої інстанції.

Тобто, відповідачем визнавалась заборгованості у вказаній сумі ще 22.03.2018 року, однак вона не виплачена позивачу і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

За наведеного, враховуючи, що спору щодо розміру розрахункових сум між сторонами не було, відповідач не надав доказів про відсутність своєї вини у невиплаті заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Розмір середньоденної заробітної плати позивачем визначено з порушенням вказаного вище Порядку, а тому апеляційний суд не приймає його до уваги.

Згідно виданої відповідачем довідки №644 від 21.05.2019 року заробітна плата позивача за квітень 2018 року становила 7979,93грн., за травень 2018 року -9283,8грн. Кількість робочих днів за ці два місяці -40, тому середньоденна заробітна плата становить 431,59грн.(17263,73:40).

Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 13.06.2018 року по 31.07.2019 року (межі позовних вимог а.с.39) становить 284 дні.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за вказаний період становить 122 571,56грн. (431,59х284).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід змінити, збільшивши його розмір з 60000 грн. до 122571,56 грн.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в сумі 1621,25 грн., а апеляційної скарги -2431,87 грн. Позов задоволено на 79,19% (122571,56х100:154785,68)

За наведеного, в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з ПрАТ "Рівнеазот" підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені по сплаті судового збору в сумі 3209,66грн.(4053,12х79,19%)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Ляшком Дмитром Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 серпня 2019 року в частині стягнутого з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, збільшивши його розмір з 60000 грн. до 122 571 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн. 56 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені по сплаті судового збору в сумі 3209 (три тисячі двісті дев`ять)грн. 66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот", місцезнаходження: 33017, м. Рівне-17, .

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.