Справа № 355/1882/18
Провадження № 2/355/100/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Коваленка К.В.

за участю секретаря Старенької С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач 26.12.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Який мотивує тим, що 06.12.2018 року на веб-сторінках ОСОБА_2 в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» з`явилися аналогічні публікації про те, що 06.12.2018 року позивач застосував до неї фізичне насильство (тягав за волоси, вдарив головою об стіну, бив ногами). Дані публікації набрали значного резонансу, що вбачається і з численних коментарів цих публікацій іншими особами. Вважає публікації неправдивими та такими, що направлені виключно на приниження честі, гідності і паплюження та ділової репутації позивача, а також дискредитації як професіонала в своїй сфері діяльності та як зразкового батька.

Просить суд визнати інформацію поширену 06.12.2018 року ОСОБА_2 на її веб-сторінках в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» про застосування ОСОБА_1 до ОСОБА_2 фізичного насильства недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію громадянина України ОСОБА_1 та забов`язати спростувати її. Також просить стягнути з відповідача 5000 грн. заподіяної моральної шкоди та судові витрати в сумі 2 689,40 грн..

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи в його відсутність, заявлений позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення).

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі зареєстрованому 17.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області.

На даний час сторони разом не проживають.

06.12.2018 року на веб-сторінках відповідача ОСОБА_2 в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» з`явилися публікації про те, що 06.12.2018 року позивач застосував до неї фізичне насильство (тягав за волоси, вдарив головою об стіну, бив ногами).

Дані публікації набрали значного резонансу, що вбачається і з численних коментарів цих публікацій іншими особами.

Позивач зазначає, що дана інформація не відповідає дійсності. Жодних належних та допустимих доказів про застосування ним фізичного насильства до ОСОБА_2 вона не надала.

Як вбачається з медичного висновку Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, який відповідач також опублікувала в соцмережі, всі фізіологічні показники ОСОБА_2 були в нормі, жодних ознак побоїв зафіксовано не було, а від госпіталізації вона відмовилася.

В судове засідання відповідач не з`явилась, відзиву на позов не подала.

Дані обставини встановлені судом з наданих письмових матеріалів.

IV. Законодавство, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа стосовно якої поширено інформацію.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Цим самим пунктом Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною елі, про порушення особою, зокрема, яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також д здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

За ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивач посилаючись на загальні норми зазначає, що протиправні дії відповідачки, створили дискомфорт та порушили спокій членів його сім`ї, погіршили настрій та психологічну рівновагу і привели до нервових переживань, та просить стягнути з відповідачки 5000 грн. моральної шкоди.

V. Висновки суду.

Як вбачається з досліджених судом доказів, відповідач розповсюдила в соціальних мережах відомості про те, що позивач заподіяв їх тілесних ушкоджень. Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що дані обставини дійсно мали місце відповідач суду не надала.

Тому на думку суду вимоги про визнання інформації розповсюдженої 06.12.2018 року ОСОБА_2 на її веб-сторінках в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» про застосування ОСОБА_1 до ОСОБА_2 фізичного насильства недостовірною та її спростування підлягають до задоволення.

На думку суду позивач не надав суду належних та допустимих доказів нарахування моральної шкоди в зазначених розмірах. Разом з тим враховуючи що серед дописувачів відповідача були спільні знайомі позивача та відповідача, суд вважає, що діями відповідача заподіяна позивачу моральна шкода.

У ч.3 ст.23 ЦК передбачається, що «розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення».

Таким чином, саме до компетенції судів належить визначення розміру нематеріальної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися, такими принципами: умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування; ці вимоги мають витримуватися у всіх справах про відшкодування моральної шкоди. Тому суд має орієнтуватися на судову практику, що склалася на момент вирішення справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

За таких обставин суд вважає що позивач не надав суду належних та допустимих доказів. Які б підтвердили заподіяння йому відповідачем шкоду в розмірі 5000 грн. та приходить до висновку про часткове задоволення даної вимоги.

На думку суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн..

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі задоволення позову, судовий збір стягується із відповідача.

Судом також встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно квитанції від 22.12.2018 року сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. судового збору за немайнову вимогу та 1921 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди та судовий збір за 2 заяви про забезпечення позову та забезпечення доказів.

Враховуючи те, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, а у вимогах про забезпечення позову та забезпечення доказів відмовлено, за таких обставин судовий збір стягується з відповідача частково, а саме 768,40 грн. за немайнову вимогу, вимога про відшкодування моральної шкоди задоволено на 20% (5000:1000= 20%), з відповідача підлягає стягненню 1921:100х 20=384,20 грн., оскільки в задоволенні вимог про забезпечення позову та забезпечення доказів відмовлено то судовий збір за дані вимоги стягненню не підлягає. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1157,60 грн судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,12,81,141,263-268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування інформації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію поширену 06.12.2018 року ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на її веб-сторінках в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» про застосування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 фізичного насильства недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, паплюжить ділову репутацію громадянина України ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) спростувати інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 на її веб-сторінках в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» про застосування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) фізичного насильства в той самий спосіб, в який вона була поширена, зобов`язавши розмістити ОСОБА_2 на її веб-сторінках в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» публікацію в довільній формі про спростування недостовірної інформації про застосування 06.12.2018 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 фізичного насильства.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) 1 000,00 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) 1157,60 грн судового збору.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2019 року.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко