Справа №621/1226/17
Рішення

іменем України

29 жовтня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судових засідань Масалової І.А.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, в якому просить визнати відповідача таким що втратив право на користування у будинку АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному будинку крім нього також зареєстрований ОСОБА_3 , але на даний час відповідач з 2012 року проживає разом зі своєю дружиною та дитиною за іншою адресою. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації з вказаного будинку, тому позивач змушений звернутись з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідач не погодившись з позовом подав відзив, відповідно до якого вказав, що 19.03.2019 ухвалою Зміївського районного суду Харківської області затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Отже, згідно вказаної ухвали за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 належить право на 2/6 частки літньої кухні літ. Б та на 2/6 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач вказує на те, що літня кухня і земельна ділянка є частиною та єдиним цілим житлового будинку, частки в натурі не виділені і тому сторони по справі є співвласниками житлового будинку, земельної ділянки. У разі задоволення позову буде обмежено право ОСОБА_3 , як співвласника у користуванні своєю власністю, тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ухвали від 01.08.2017 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду по суті.

Відповідно до ухвали від 26.09.2017 провадження по справі зупинено до вирішення іншої цивільної справи.

Відповідно до ухвали від 17.05.2019 провадження по справі поновлено та призначено дату судового засідання.

Представник позивача ОСОБА_5 С ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Браславська О.А. у судове засідання не з`явились, у своїх запереченнях на позов просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

З довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області від 14.06.2017 за №578 вбачається, що за адресою

АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_7 син позивача, ОСОБА_3 син померлої дружини.

Актами обстеження від 03.04.2017, 04.05.2017, 09.06.2017 будинку АДРЕСА_1 встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_3 не проживає з 2012 року.

19.03.2019 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області по справі №621/1736/17 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вказаною ухвалою в тому числі, визнано право власності за ОСОБА_3 на 2/6 частки літньої кухні літ. Б та на 2/6 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . Ухвала суду набрала законної сили.

Згідно ч.1 ст. 32 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Суд зазначає, що відповідач зареєстрований у спірному житловому будинку як колишній член сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідач не заперечує, що не мешкає в спірному будинку тривалий час.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач пов`язаний спільним побутом із позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Позивач, як на обставину, яка має істотне значення, посилається на несення додаткових витрат при сплаті комунальних послуг з утримання житлового будинку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 в справі № 702/101/18.

При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, викладеній у відзиві та запереченні про те, що позов не може бути задоволений з тих підстав, що, на його думку, ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки йому належить ідеальна частка в літній кухні та частка земельної ділянки, яка не виділена в натурі.

Як вбачається з ухвали Зміївського районного суду Харківської області по справі №621/1736/17 про затвердження мирової угоди, укладеній між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за останнім визнано право власності на 2/6 частки літньої кухні літ. Б та на 2/6 частки земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

Таким чином, згідно чинного законодавства України літня кухня, власником ідеальної частки якої є відповідач, не є житловим приміщенням.

Судом встановлено, що будь-якою частиною спірного житлового будинку відповідач не володіє. Натомість з матеріалів справи вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є саме позивач і останній просить визнати відповідача таким, що втратив право користування саме цим житловим приміщенням.

Крім того, згідно системного аналізу ст. 120 Земельного кодексу України, відповідач не

може бути власником або користувачем частини земельної ділянки, розташованої саме під спірним житловим будинком, оскільки таким власником згідно вищенаведеної статі ЗК України вже є позивач по справі, а згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає на помилкове посилання позивача у позові на ст.ст. 71,72, 163 ЖК України, оскільки вони регулюють інші правовідносини.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн. (шістсот сорок)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 1 листопада 2019 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий: В.В. Шахова