Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Журавель В. І., Краснощокова Є.В.
справа № 461/728/16-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Курило В. П., касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Енергобанк», ОСОБА_1 залишив без задоволення, постанову апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року - без змін.
У цій справі суди встановили, зокрема, що 28 травня 2014 року між сторонами укладено договір про строковий банківський вклад до 16 березня 2015 року, на виконання умов якого з поточного рахунку ОСОБА_1 на депозитний рахунок перераховано 444 907,99 дол. США.
18 вересня 2014 року в забезпечення належного виконання банком умов договору про строковий банківський вклад банк на підставі договору іпотеки передав в іпотеку відповідачу приміщення магазину по
АДРЕСА_1 загальною площею 221,6 кв. м.
На підставі постанови правління Національного банку України від 11 червня 2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію
ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 червня 2015 року прийнято рішення № 115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12 червня 2015 року.
Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Енергобанк» посилався на те, що укладений сторонами договір про строковий банківський вклад від 28 травня 2014 року є нікчемним на підставі статті 633 ЦК України, оскільки укладений банком з відповідачем на більш вигідних та сприятливих умовах у порівнянні
з іншими вкладниками (забезпечений іпотекою). Оскільки недійсність (нікчемність) основного зобов`язання спричиняє недійсність і правочину щодо його забезпечення (частина друга статті 548 ЦК України), позивач просив визнати недійсним договір іпотеки, що укладений на забезпечення нікчемного договору.
В постанові касаційного суду зроблений висновок: «Долучені позивачем внутрішні документи ПАТ «Енергобанк», зокрема Положення «Про порядок здійснення вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами
в національній та іноземній валютах в ПАТ «Енергобанк», затверджене рішенням правління від 02 листопада 2010 року № 20, та рішення правління від 10 жовтня 2011 року № 39 не містять положень, які б передбачали можливість забезпечення виконання депозитного зобов`язання банку іпотекою та надання переваг в умовах договору щодо такого забезпечення вкладникам як споживачам ПАТ «Енергобанк».
Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення (частина друга статті 548 ЦК України).
Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, про наявність правових підстав для визнання недійсним укладеного 18 вересня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 договору іпотеки, є обґрунтованим».
Не можемо погодитися з постановою колегії суддів з таких мотивів.
Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту
є усталеним у судовій практиці.
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Згідно з частиною першою-третьою статті 633 ЦК України договір банківського обслуговування є публічним договором, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини шостої статті 633 ЦК України умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Результат аналізу зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що умови договору банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників банку, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до осіб, які мають надані законом пільги, банк може застосувати більш сприятливі договірні умови, аніж до інших вкладників.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК Українипередбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).
Тлумачення статті 215 ЦК України дозволяє зробити висновок, що нікчемність може мати місце тільки на момент укладення договору.
Вважаємо, що установлені судами обставини цієї справи свідчать, що зазначений договір банківського вкладу від 28 травня 2014 року не суперечать статті 633 ЦК України, оскільки на час його укладення сторони не визначали та не передбачали умовою його укладення забезпечення виконання банком своїх зобов`язань за цим договором іпотекою.
Вочевидь, що договір іпотеки в забезпечення належного виконання банком умов договору про строковий банківський вклад, укладений 18 вересня
2014 року, такою умовою бути не міг.
Суди не встановили обставин, які свідчили б, що умови укладеного банком
з ОСОБА_1 договору строкового банківського вкладу на момент його укладення відрізнялись від договорів банківського вкладу, укладених з іншими особами.
Отже, зазначений договір банківського вкладу від 28 травня 2014 року не
є нікчемним на підставі статті 633 ЦК України.
Ураховуючи викладене, у цій справі були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог банку про визнання недійсним договору іпотеки як такого, що укладений на забезпечення нікчемного договору.
За встановлених у цій справі обставин відсутні і інші підстави, передбачені
у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для кваліфікації спірного договору іпотеки як нікчемного.
Таким чином вважаємо, що висновки попередніх судів та більшості колегії суддів касаційного суду у цій справі зроблені внаслідок помилкового тлумачення статей 215, 633 ЦК України, статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, оскаржені судові рішення підлягали скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову взадоволенні позовних вимог ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки.
Судді: Журавель В. І.