Справа № 461/85/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2039/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Матяш С.І.

за участю: апелянта адвоката Снігура С.В., представника відповідача Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області Рибака Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Снігура Сергія Васильовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року у справі за позовом Позера ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути за рахунок Державного бюджету (державні органи Львівська митниця ДФС України, Державна казначейська служба України) на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) матеріальну шкоду в сумі 672549 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 25.09.2017 року Львівською митницею ДФС в особі заступника начальника Львівської митниці ДФС було розглянуто матеріали справи про порушення митних правил, розпочатої 17 серпня 2017 року за ознаками вчинення громадянином Німеччини Позер ОСОБА_5 (Poser Markus) надалі позивачем, правопорушення передбаченого ч.3 ст.481 Митного кодексу України. В результаті чого винесено постанову № 4175/20900/17 від 25.09.2017 р., якою громадянина Німеччини Poser Markus було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.3 ст.481 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2017 року у справі № 461/7109/17 скасовано постанову Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №4175/20900/17 від 25.09.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. У відповідності до розрахунку позивачем було витрачено 4734,11 Євро на одну поїздку, а всього таких поїздок було здійснено п`ять, і всі вони були пов`язані з судовою справою та процесом захисту інтересів позивача. Відтак позивачем було здійснено витрат на загальну суму 23670,55 Євро, що становить за курсом НБУ України станом на 20.12.2018 року 655574 гривень. Крім цього позивачем було понесено витрати на переклад з української мови на німецьку листів та документів, які надходили на адресу позивача з України. Дані витрати склали 600 Євро, у відповідності до ставок, що зазначені у параграфі 11 - законодавства ФРН, а саме «Закону про винагороду експертів, усних і письмових перекладачів, а також винагороду непрофесійних суддів, що виконують функції судової влади, свідків і третіх осіб», що становить за курсом НБУ України станом на 20.12.2018 року 16620 гривень. Витрати за послуги перекладу з німецької мови на українську при підготовці позовної заяви на суму 355 гривень. Окрім того, позивач зазначав, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що зусилля скеровані на відновлення своїх порушених прав позначились на його нервовому здоров`ї, спричинили суттєві турботи і витрати, а також порушили звичайний ритм життя. Вважав, що відповідач, Львівська митниця ДФС, нанесла позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50000 грн. Просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог Позера Маркуса (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) до Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області (адреса: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ), Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м.Київ, вул. Бастіонна, 6 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник Позера ОСОБА_6 адвокат Снігур Сергій Васильович.

В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване рішення постановлене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема покликається на те, судом в рішенні зазначено, що додатки які долучені позивачем до позову не містять інформації щодо предмету доказування, не підтверджують заподіяння йому відповідачем матеріальної шкоди у зв`язку з вчиненням протиправних дій Львівською митницею ДФС, однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки до позовної заяви було додано письмові докази того факту, що позивач поніс фінансові витрати, але суд не надав їм належної правової оцінки як допустимого та належного доказу. Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки того, що позивач в результаті незаконних дій Львівської митниці зазнав фізичних, душевних, психічних страждань, що відносяться до характеру немайнових втрат. Зокрема будучи впевненим в своїй невинуватості при перетині кордону він піддався цькуванню працівників митниці, які погрожували йому арештом, затриманням. Також покликається на те, що при розгляді справи суд не встановив обставин, які мають значення для вирішення справи та дійшов передчасних висновків про сплив строку позовної давності щодо всіх вимог, не надав оцінки змісту спірних правовідносин, зокрема дійшов передчасних висновків відмови у стягненні заборгованості, оскільки позовна давність не сплинула щодо всіх вимог.

Просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення суду, яким позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

21 серпня 2019 року Львівська митниця ДФС подала відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта адвоката Снігура С.В. на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача Львівської митниці Державної фіскальної служби у Львівській області Рибака Н.Я. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому матеріальної шкоди на суму 672549 грн. а також не доведено наявності в діях Львівської митниці ДФС такої складової відшкодування моральної шкоди, як незаконність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Матеріалами справи встановлено, що 17.08.2017 року о 16.30 год. в зону митного контролю поста «Краківець» Львівської митниці ДФС, у напрямку з Республіки Польща до України в`їхав автомобіль марки «Мерседес-Бенц», модель «Спринтер», p.н. НОМЕР_1 під керуванням громадянина Німеччини BAUER HOLGER, та у якому у якості пасажира перебував громадянин Німеччини Позер ОСОБА_5 . В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та осіб які в ньому переміщувались, в АСМО «Інспектор-2006», та ЄАІС ДМС України виявилось, що громадянин Німеччини Позер Маркус 20.06.2015 року о 11:12 год. користуючись правами нерезидента та обравши смуту «зелений коридор» ввіз на територію України через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС в митному режимі «тимчасове ввезення до одного року» автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Pagero», р.н. НОМЕР_2 НОМЕР_3 (країна реєстрації Німеччина).

Згідно даних програмно інформаційного комплексу «Інспектор -2006» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (САІС), транспортний засіб «Mitsubishi», модель «Pagero», р.н. НОМЕР_4 з митної території України, станом на 17.08.2017 року громадянином Німеччини Позер ОСОБА_5 не вивозився, та у інший митний режим згідно законодавства України не поміщений.

По даному факту невивезення транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Pagero», р.н. НОМЕР_4 з митної території України станом на 17.08.2017 року громадянином Німеччини Позер Маркус - Львівською митницею ДФС було складено протокол про порушення митних правил та винесено постанову від 25.09.2017 року № 4175/20900/17, якою останнього притягнуто до відповідальності за порушення митних правил за ч.3 ст.481 МК України, накладено стягнення у розмірі 17000 грн.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2017 року у справі № 461/7109/17 задоволено адміністративний позов Позер ОСОБА_5 . Скасовано постанову Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 4175/20900/17 від 25.09.2017 року про накладення на Позер Маркус адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Постанова набрала законної сили 20.11.2017 року.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 1173 ЦПК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

В обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивач посилався на розрахунок поточних ставок на закордонні відрядження, витрати на пальне автомобіля WV Crafter з розрахунку відстані від міста Карледорфа до м. Чернівці, яка складає 1449 км. в одну сторону, витрати здійснені на переклад з української мови на німецьку листів, витрати на проживання та розлуку з родиною.

Згідно договору, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , останній має надавати адвокатські послуги, однак до позовної заяви не долучено жодного доказу, що він має право займатися адвокатською діяльністю. У свою чергу з постанови Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2017 року № 461/7109/17 вбачається, що представником позивача був Кирилюк В.В., який зазначений як адвокат представник позивача у вказаній справі. ОСОБА_7 , в якості адвоката не представляв інтереси позивача у справі про порушення митних правил, постанова по якій була винесена Галицьким районним судом міста Львова у справі № 461/7109/17.

В позовній заяві, а також в апеляційній скарзі позивач вказував на те, що ним було витрачено 4734,11 Євро на одну поїздку, а всього таких поїздок було здійснено п`ять, і всі вони були пов`язані із судовою справою та процесом захисту інтересів позивача, однак згідно витягу із баз даних Львівської митниці ДФС ОСОБА_7 на своєму приватному мікроавтобусі, VW Crafter лише двічі перетинав митний кордон України (в`їзд в Україну) з моменту винесення постанови про порушення митних правил Львівської митниці ДФС від 25.09.2017 року № 4175/20900/17 і до винесення постанови Галицьким районним судом міста Львова у справі № 461/7109/17. Ці в`їзди на митну територію України були здійснені 20.09.2017 року та 17.10.2017 року. Належних та допустимих доказів того, що вказані поїздки пов`язані із захистом інтересів Позер Маркус в суді, позивачем не надано. Також позивач просив відшкодувати вартість 5 поїздок з Карлсдорфа до м. Чернівці. Однак, розгляд справи про порушення митних правил відбувалося в Галицькому районному суді міста Львова, а не у м. Чернівці.

Що стосується поданих доказів витрат на пальне автомобіля WV Crafter, то такі судом вірно не було взято до уваги, оскільки такі належать до автомобіля «Mercedes Sprinter Kombi», а згідно договору поїздки здійснювалися «VW Crafter».

Також судом вірно взято до уваги те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу витрат ОСОБА_8 на проживання та харчування у розмірі 4734, 11 євро.

Позер Маркус також зазначав про витрати здійснені на переклад з української мови на німецьку листів на суму 600 євро, про що долучає як доказ квитанцію, однак з даної квитанції не вбачається, що це за листи і чи мали вони якесь відношення до слухання судової справи № 461/7109/17.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.. 89 ЦПК України надано оцінку доказам в цілому та кожному доказу поданому позивачем на підтвердження своїх позовних вимог.

Судом вірно враховано те, що долучені позивачем до позову докази не містять інформацію щодо предмету доказування, не підтверджують заподіяння йому відповідачем матеріальної шкоди у зв`язку із вчиненням протиправних дій Львівською митницею ДФС.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 2 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року Верховний Суд України роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що відшкодування матеріальних збитків та/або моральної шкоди можливо лише в разі доведення потерпілою особою факту їх завдання та їх розміру, за умови наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку дій винної особи з завданням збитків та/або заподіянням моральної шкоди.

Дії (бездіяльність) Львівської митниці ДФС, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Разом з цим слід зазначити, що зі змісту постанови Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2017 року не вбачається, що дії Львівської митниці ДФС по складанню відносно ОСОБА_9 постанови про порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 481 МК України та накладенню адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 17000 гривень визнано судом неправомірними.

За змістом ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позер Маркус не надав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів відповідно до приписів статей 77-81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачами заподіяно моральну шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоведеними вимоги Позера ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Оскаржене судове рішення є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 375ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 адвоката Снігура Сергія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.