Справа № 458/1179/18 Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 22-ц/811/2631/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року, постановлене у складі головуючого судді Кріль Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину посилаючись на те, що 31.10.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Дитина на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні.Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від свого батьківського обов`язку утримувати дитину, жодної матеріальної допомоги не надає, життям дитини не цікавиться, тож утримання та забезпечення сина позивач змушена повністю взяти на себе. Домовитися з відповідачем про спільне утримання дитини позивачу не вдається, тож змушена звернутися з відповідним позовом до суду.

Просить стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.?

Рішенням Турківського районного суду Львіської області від 14 червня 2019 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального права. Судом першої інстанції не враховано, що він проживає разом з батьками, які є інвалідами ІІІ групи, хворіють та потребують допомоги. Зареєстрований у батьківському будинку брат ОСОБА_4 , однак той проживає і працює в м. Самбір, сам має на утриманні дев`ятимісячну дочку та дружину - інваліда І групи. Окрім того він змушений допомагати неповнолітньому брату ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час він не має роботи, сам відчуває потребу в лікуванні та реабілітації. В даний час триває процедура встановлення йому статусу учасника бойових дій. Зазначає, що позивач безпричинно покинула його батьківський будинок, де зареєстрована з дитиною і на даний час поїхала проживати у Закарпатську область, що унеможливлює його участь як батька у вихованні сина. Позивач свідомо робить з дитини інваліда, щоб переконати суд у додаткових потребах дитини. Зважаючи на викладені обставини згідний сплачувати аліменти в сумі 900 грн. 00 коп. щомісячно, що буде справедливим для обох сторін.

Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково і стягувати з відповідача по 900 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідач зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні дитини та має можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 червня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно ч. ч. 2-3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Судом встановлено та сторонами визнається, що 31.10.2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 3307 від 04.10.2018 року, виданою виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області та актом обстеження житлово-побутових умов № 3309 від 04.10.2018 року.

Позивач не працює, так як дитині ще не виповнилось трьох років, а відтак немає достатніх коштів на своє та дитини утримання.

Дитина часто хворіє, позивач витрачає кошти на обстеження та лікування сина, що підтверджується витягом з медичної карти № 5594 відділу матері та дитини Львівської обласної дитячої клінічної лікарні, витягом № 2946 відділу матері та дитини Львівської обласної дитячої клінічної лікарні, консультативним заключенням лікаря-педіатра Львівської обласної клінічної лікарні від 27.09.2018 року, товарним чеком замовлення №168 від 03.11.2018 року.

Між батьками дитини домовленості про її утримання не досягнуто.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча є фізично здоровою працездатною особою, постійного місця праці не має, однак працює за кордоном, отримує мінливий нерегулярний дохід, на утриманні інших дітей чи осіб, яких зобов`язаний утримувати, не має, а отже маючи можливість, зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні дитини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 року» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, а також вимоги ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в повній мірі відповідає потребам дитини, а також є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

Між тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про його неспроможність сплачувати визначений судом першої інстанції розмір аліментів.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів ОСОБА_1 у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.

У разі отримання відповідачем іншого прибутку позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. А у разі здійснених додаткових витрат на дитину, що пов`язані з її лікуванням звернутись до суду з позовом про відшкодування частини коштів потрачених на лікування.

Доводи апелянта про те, що він проживає разом з батьками, які є інвалідами ІІІ групи, хворіють та потребують допомоги не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки отримують соціальні виплати по інвалідності і з позовом про стягнення аліментів чи додаткових витрат, з підстав визначених ст. 202, 203 СК України, до відповідача ОСОБА_1 не звертались.

Інші доводи скаржника теж не мають правового значення для даної справи, оскільки не стосуються предмету позову.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, прав і обов`язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з`ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому таке підлягає залишенню без змін.

Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.