Справа № 448/1532/17 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/434/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю:прокурора Заяць І.Є., представника відповідача

Судововишнянської міської ради - Воїнського І.В.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Львівської області на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2017 року заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконною ухвалу 10 сесії 7-го скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №41 від 02.12.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 », витребувати з володіння ОСОБА_2 в комунальну власність територіальної громади міста Судова Вишня Мостиського району Львівської області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1257га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0441), що розташована по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), площею 0,1га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0440), що розташована по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 04.07.2017 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, за те, що він, будучи наділеним повноваженнями депутата Мостиської міської ради Львівської області, всупереч вимогам статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановленому законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при розгляді на сесії міської ради заяви свого сина ОСОБА_2 про затвердження йому проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 і, в подальшому, голосував на користь позитивного розгляду вказаної заяви свого сина ОСОБА_2 , тобто вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, за результатами якого 10 сесією 7 скликання Судововишнянської міської ради було прийнято оспорювану ухвалу №41 від 02.12.2016 року про позитивне вирішення даної заяви.

Зважаючи на те, що ухвала сесії міської ради прийнята внаслідок вчинення депутатом ОСОБА_1 корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку із невиконанням ним покладеного ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваної ухвали, що встановлено вказаною вище постановою Мостиського районного суду Львівської області від 04.07.2017 року, тому така ухвала підлягає скасуванню в судовому порядку.

На підставі цієї ухвали міської ради, відповідач ОСОБА_2 12.01.2017 року зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1257га, та на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1га.

Прокурор стверджує, що всупереч інтересам держави та територіальної громади міста Судова Вишня Мостиського району Львівської області, ОСОБА_1 порушив вимоги щодо прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тому вказана ухвала сесії Судововишнянської міської ради Львівської області підлягає скасуванню у судовому порядку, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_2 на ці земельні ділянки.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила прокуратура Львівської області, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів в особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, така особа не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Апелянт вважає, що судом не враховано вказану норму Закону, відповідно до якої ОСОБА_1 не мав права брати участі у прийнятті оскаржуваної ухвали, оскільки така стосувалась вирішення заяви його сина.

Недотримання ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» при прийнятті оскаржуваної ухвали свідчить про її незаконність, незважаючи на вирішальність його голосу, оскільки така прийнята в умовах реального конфлікту інтересів.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується його розпискою (а.с.190), клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони та третьої особи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Судововишнянської міської ради Львівської області.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 - набувача земельної ділянки.

02 грудня 2016 року 10 сесією 7-го скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області прийнято ухвалу №41 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 », якою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0440), по АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1257га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0441), по АДРЕСА_1 , та передано їх у власність ОСОБА_2

12.01.2017 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вказані земельні ділянки.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 04 липня 2017 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою та другою статті 172-7 КУпАП.

Цією постановою суд встановив, що ОСОБА_1 , як депутат Судововишнянської міської ради, порушив вимоги Закону України «Про запобігання корупції», а саме: не повідомив про наявність конфлікту інтересів та прийняв участь у розгляді питання про затвердження проекту землеустрою для відведення земельних ділянок у власність своєму сину - ОСОБА_2 на сесії ради.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення встановлена названим судовим рішенням, яке набрало законної сили, і вже не потребує доказуванню в даній цивільній справі.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У статті 45 названого Закону передбачено, що сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Загальний склад ради визначається відповідно до закону про вибори .

Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону (у редакції, чинній на час прийняття спірної ухвали), рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону).

З метою формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування вимог статей 28, 35, 67 Закону України «Про запобігання корупції», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року (справа №442/730/17, провадження №14-557цс18) зробила такі висновки.

При вирішенні питання про наслідки прийняття рішення органом місцевого самоврядування в умовах конфлікту інтересів у депутата відповідного органу необхідно застосовувати вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З аналізу норм цього Закону вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є відповідна місцева рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу.

Визначено правовий статус депутата місцевої ради. Передбачено обов`язки кожного депутата та порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів.

З аналізу частини другої статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» убачається, що обов`язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата місцевої ради покладено не лише на такого депутата, але і на відповідну постійну комісію, інших депутатів відповідної ради.

При виникненні конфлікту інтересів у депутата місцевої ради він має діяти не лише у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону, згідно з яким сама можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов`язана з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання, але і з урахуванням вимог статті 35 Закону України «Про запобігання корупції».

У частині другій статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.

Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Особа, яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про набуття права чи визнання такого права, не позбавлений можливості звернутися до відповідного органу про розгляд такої заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене радою при прийнятті оскаржуваного рішення не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі №459/2673/16 у подібних правовідносинах, оскільки у ньому міститься помилковий висновок, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу, а лише у визначених законом випадках може вплинути на втрату правомочності органу.

Таким чином, враховуючи положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 не міг брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті оспорюваної ухвали міської ради, оскільки ним в порушення вимог названої вище статті Закону України «Про запобігання корупції» самостійно публічно не оголошено про конфлікт інтересів під час засідання сесії ради.

При цьому, не має правового значення та обставина, чи був його голос вирішальним у голосуванні при прийнятті сесією ради рішення.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Отже, оспорювана ухвала сесії Судововишнянської міської ради є незаконною та підлягає скасуванню за позовом прокурора.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Підстави для державної реєстрації прав визначені статтею 27 цього Закону.

Записи про державну реєстрацію скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Зважаючи на те, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснено державну реєстрацію прав власності, скасовано, тому державна реєстрація такого права власності також підлягає скасуванню, а земельні ділянки - поверненню у власність територіальної громади.

Суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин і не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову прокурора з наведених вище мотивів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3200 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4800 грн., що сумарно становить 8000 грн., підлягають відшкодуванню відповідачами у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокуратури Львівської області задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Городоцької місцевої прокуратури Львівської області задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати ухвалу 10 сесії 7-го скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №41 від 02.12.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 ».

Повернути у комунальну власність територіальної громади міста Судова Вишня Мостиського району Львівської області земельні ділянки, надані ОСОБА_2 у для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1257га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0441), що розташована по АДРЕСА_1 , та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), площею 0,1га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0440), що розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у користь прокуратури Львівської області судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі по 4000 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.