Житомирський апеляційний суд
Справа №288/892/18 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 33 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 288/892/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, головного управління Національної поліції в Житомирській області, ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури та суду

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Рудника М.І. у смт Попільня,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, вимоги якого в подальшому уточнив (а.с. 112-114 т.1) та просив стягнути із Державного казначейства України (з державного бюджету) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2520, 00 грн та моральної шкоди в розмірі 200 000, 00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.04.2013 Попільнянським відділом міліції відкрито кримінальне провадження №0000131 за ч. 2 ст. 194 КК України в межах якого проводились оперативно-розшукові та негласні слідчі дії стосовно нього (позивача).

Вказує, що на час скоєння злочину, в якому його обвинувачували, він був неповнолітнім, а тому до участі в розслідуванні та розгляді справи в суді слідством залучено, як законного представника, його матір - ОСОБА_2 .

В подальшому, 02 жовтня 2014 року слідчим Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, який відповідно статті 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

20 листопада 2014 року слідчим Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області йому вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, згідно якої зазначено, що «діями, які виразилися в умисному знищенні чужого майна, шляхом підпалу, ОСОБА_1 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 194 КК України» та цього ж дня повідомлено про завершення досудового розслідування.

Позивач зазначає, що 21 листопада 2014 року йому вручено обвинувальний акт, затверджений старшим прокурором прокуратури Попільнянського району Житомирської області Кононовою В.В., яким його було обвинувачено в знищенні чужого майна, шляхом підпалу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 194 КК України. В подальшому, процесуальне керівництво та державне обвинувачення здійснювали прокурори Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області.

Вказує, що під час досудового розслідування його чотири рази викликали до Попільнянського відділу міліції для участі у проведенні слідчих дій. А з листопада 2014 року і по квітень 2017 року справа розглядалася у суді, де було проведено 38 судових засідань, у яких він брав участь разом із законним представником. Зазначає, що у судові засідання він вимушений був приїжджати з матір`ю, як законним представником, у зв`язку із чим витрачено 2520,00 гривень на проїзд.

25 квітня 2017 року у судовому засіданні, прокурор Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області оголосив Постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у зв`язку з недоведенням участі неповнолітнього обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та судом було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2017 року.

Таким чином він незаконно перебував під слідством та судом з 03 квітня 2013 року по 27 червня 2017 року, тобто 4 роки 3 місяці та 23 дні, або 51 місяць та 23 дні.

Виходячи із наведеного вказує, що незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури йому завдана моральна шкода, яка полягає в фізичних та душевних стражданнях, внаслідок психічного впливу на нього, як неповнолітню і молоду людину, призвело до порушення його прав, нормальних життєвих зв`язків та позбавило його можливості захищати інтереси України в зоні проведення АТО, виїхати на заробітки в іншу місцевість, оскільки в селі відсутня робота, реалізації своїх бажань навчатися та здобувати професію, погіршення відносин з оточуючими людьми (міліція розповсюдила інформацію про те, що він ніби-то підпалив будинок), необхідності здійснення додаткових зусиль для організації свого життя та інших негативних наслідків морального характеру. Вказує, що у зв`язку із необґрунтованими повідомленнями про підозру та обвинуваченням у скоєнні тяжкого злочину погіршились стосунки з жителями села, що завдало шкоди його діловій репутації.

Виходячи із наведеного, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 150 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1500 гривень вирішено компенсувати за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що Державна казначейська служба України, виконуючи свої повноваження, ніколи не здійснювала відносно позивача буд-яких протиправних дій, не порушувала його законних прав та інтересів, не є учасником будь-яких правовідносин із останнім. Таким чином, законні підстави для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду між ОСОБА_1 та Державною казначейською службою України відсутні. Також вказує, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів, які призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків особи та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним та не відповідає положенням, визначеним у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Зокрема не враховано, що, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Посилається на те, що позивачем не доведено характер та розмір його немайнових втрат. Наголошує, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

В суді апеляційної інстанції представник Державної казначейської служби України Горай І.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Прокурор Слівінський О.О. також просив апеляційну скаргу задовольнити, підтримав пояснення представника Держказначейства.

Представник Головного управління Національної поліції в Житомирській області Голобородий Ю.М. вказав, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими. Окрім того при прийнятті рішення по справі просив взяти до уваги, що мала місце самообмова з боку ОСОБА_1 , що свідчить також про наявність його вини у проведенні відносно нього оперативно-розшукових та слідчих дій.

Представник позивача Омельчук В.О. надіслав заяву про розгляд справи за його та його довірителя (позивача) відсутності, підтримав позовні вимоги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подавався.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що наказом № 40 від 03 квітня 2013 року, створено слідчо оперативну групу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 03 квітня 2013 року. /а.с.10/

Відповідно до Плану слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000131, визначено перелік заходів з метою всебічного, повного та неупередженого розслідування по даному кримінальному провадженні та зокрема, визначено проводити слідчі дії встановлення свідків та очевидців, опитування мешканців /а.с.11-12/

Згідно рапорту від 04 квітня 2013 року, ДІМ Попільнянського РВ УМВС України ОСОБА_3 доповів, що в ході відпрацювання в с. Королівка, надійшла інформація, що підпал будинку по вул. Пушкіна, скоїв громадянин ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , для проведення слідчих дій даного громадянина було доставлено до СВ Попільнянського РВ /а.с.13/

02 жовтня 2014 року, слідчим СВ Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області у кримінальному провадженні № 0000131, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, повідомлено підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що він підозрюється в умисному знищенні чужого майна, вчинене шляхом підпалу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України. /а.с.5/

Відповідно до Повідомлення від 20 листопада 2014 року про зміну раніше повідомленої підозри слідчий СВ Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області в кримінальному провадженні № 0000131, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України та встановивши наявність достатніх доказів для зміни підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, повідомив підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що він підозрюється в умисному знищенні майна, вчинене шляхом підпалу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України. /а.с.6/

Згідно Повідомлення про завершення досудового розслідування від 20 листопада 2014 року, повідомлено ОСОБА_1 , що досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2013 року за ознаками частини другої статті 194 КК України в якому він є підозрюваним завершено. /а.с.7/

Відповідно до обвинувального акту, затвердженого 21 листопада 2014 року старшим прокурором прокуратури Попільнянського району Кононовою В.В., обвинуваченим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 02 квітня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України є ОСОБА_1 . /а.с.8-9/

З Постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення від 21 квітня 2017 року вбачається, що прокурор Коростишівської місцевої прокуратури за погодженням заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури, відмовився від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000131 від 02 квітня 2013 року, відносно неповнолітнього ОСОБА_1 за частиною другою статті 194 КК України. /а.с.17-19/

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2017 року, кримінальне провадження № 0000131 від 02 квітня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення/а.с.20-21, 25-26/.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що незаконно перебував під слідством і судом з 03 квітня 2013 року по 27 червня 2017 року, тобто 4 роки 3 місяці та 23 дні, або 51 місяць та 23 дні, а тому існують підстави для стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Цивільним кодексом України передбачено право на відшкодування шкоди, завданої незаконним затриманням, а Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на таке відшкодування виникло з моменту незаконного кримінального переслідування, а саме з моменту оголошення ОСОБА_1 02.10.2014 підозри, яке тривало до постановлення ухвали Апеляційним судом Житомирської області 27.06.2017.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ч.5 ст. 5 Конвенції кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема у випадках

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами достовірно підтверджується, що ОСОБА_1 у період із 02.10.2014 по 27.06.2017 безпідставно перебував під слідством та судом у статусі підозрюваного та обвинуваченого, ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.04.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27.06.2017, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі недоведеності вини позивача.

Тому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що встановлено ухвалами судів про закриття кримінального провадження, які є чинними, а відтак свідчить про незаконність дій представників органів державної влади під час досудового розслідування та суду.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Оскільки факт безпідставного перебування ОСОБА_1 під слідством та судом у період із 02.10.2014 по 27.06.2017 встановлений, тому суд вважає обґрунтованими доводи позову про те, що довготривале перебування в статусі підозрюваного та обвинуваченого негативно вплинуло на звичайний спосіб життя ОСОБА_1 та призвело до погіршення його стану здоров`я, репутації серед знайомих, сусідів, ускладнило можливість підтримувати нормальні життєві зв`язки, обмежило можливість пересування по території України з метою навчання для здобуття професії, а тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди є правильним.

У своїй апеляційній скарзі Державна казначейська служба України зазначає, що судом першої інстанції не враховано норми Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності з 01 січня 2017 року, де вказано, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 згаданого Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз`яснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У п. 14 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Разом із тим, Державна казначейська служба України зазначає, що розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при обрахунку розміру моральної шкоди повинен становити прожитковий мінімум для працездатних осіб на час розгляду справи.

Так, частина 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIIIвід 06 грудня 2016 року встановила, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, положення цієї частини Закону стосуються застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при обчисленні окладів, заробітної плати, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці.

Вказівка в другому абзаці цієї частини про те, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає застосуванню у взаємозв`язку з першим абзацом, в якому прямо зазначено, що вона не застосовується як розрахункова величина при нарахуванні виплат в порядку оплати праці (окладів, заробітної плати, інших виплат).

Так як предметом спору у даній справі є стягнення відшкодування в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а не будь-яких виплат в порядку оплати праці, частина 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIIIвід 06 грудня 2016 року свою дію на спірні правовідносини не поширює.

Виходячи із наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано взяв за основу для розрахунку такого відшкодування мінімальну заробітну плату в розмірі, що був встановлений станом на час розгляду справи.

Так, суд першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» обрахував відшкодування у розмірі 136901.25 гривень (32 місяці 25 днів (33 повні місяці) х 4173.00 гривні) та дійшов висновку про стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі 150 000грн.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим та не знаходить підстав для його зменшення. При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу беззаперечно заподіяно моральну шкоду та належним чином мотивував це у своєму рішенні. Доводи, наведені у апеляційній скарзі, таких висновків не спростовують.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що вона не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу іншими державними органами, оскільки не здійснювала будь-яких протиправних дій відносно позивача, не порушувала його прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, згідно п.п. 1 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Згідно п.п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З наведеного вбачається, що безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України.

Суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та правильно стягнув суму моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, позивачем було обгрунтовано визначено відповідачем в справі Державну казначейську службу України, оскільки остання є розпорядником коштів держави.

Доводи представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо самообмови позивача не спростовують факту спричинення шкоди позивачу та не є підставою для зменшення розміру її відшкодування.

З огляду на наведене оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги в розумінні положень с. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.10.2019.

Головуючий Судді