Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 461/11284/15-ц

провадження № 61-16913св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; - ОСОБА_4

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року у складі судді Стрельбицького В. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на реконструйовану квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності.

Заява мотивована тим, що 17 вересня 2015 року позивачу стало відомо про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 101,8 кв. м. До 07 липня 2015 року ОСОБА_2 належала на праві власності та сама квартира, однак загальною площею 27,7 кв. м.

Вважаючи, що реєстрація за ОСОБА_2 права власності на реконструйовану квартиру є незаконною та такою, що порушує права та охоронювані законом інтереси інших співвласників будинку, позивач звернулась до суду та з врахуванням поданих уточнень просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: 40237541, видане 07 липня 2015 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції (далі - Реєстраційна служба ЛМУЮ), відповідно до якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 101,8 кв., житловою площею 66,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер: 22662591 від 07 липня 2015 року прийняте ОСОБА_5 , реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Львівська обл., вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 10314732, дата реєстрації 07 липня 21, визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: 46397010, видане 27 жовтня 2015 року, видавник: Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості: загальна площа (кв. м): 101,8, житлова площа (кв. м): 66,3, адреса: АДРЕСА_1 , скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25615534 від 27 жовтня 2015року 15:11:44, ОСОБА_6 , Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, Львівська обл., вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 11775272 , дата реєстрації 23.10.2015 15:59:50; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 частину приміщень спільної власності площею 74, 1 кв. м.; усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування (горищем) в будинку № 53 шляхом відновлення входу на горище та демонтажу будівництва, здійсненого гр. ОСОБА_2 на площі горища та приведення горища в попередній стан.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до висновку проведеної будівельно-технічної експертизи частина поверху, за рахунок якої була розширена квартира, до початку реконструкції не мала ознак допоміжного приміщення будинку, а тому не є спільним майном мешканців будинку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо визначення частини поверху, що була використана при реконструкції квартири № 9 , як такої, що не є спільною власністю співвласників будинку, а тому реконструкція, здійснена ОСОБА_2 , не порушувала прав позивача, за відсутності встановлених судом заборон щодо проведення такої реконструкції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова і ухвалу апеляційного суду Львівської області та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 03 червня 2019 року № 498/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій відступили від принципів повноти і об`єктивності судового розгляду, допустивши неправильне застосування норм матеріального права, що встановлюють та регулюють право спільної сумісної власності в багатоквартирних будинках, не в повній мірі дослідили наявність дозволу у ОСОБА_2 на здійснення реконструкції площі поверху, не врахували наявність судової заборони на реєстрацію ОСОБА_2 права власності на реконструйовану квартиру та відсутність прийняття в експлуатацію новоствореної квартири.

Заперечення на касаційну скаргу

Відповідачем ОСОБА_3 подано заперечення на касаційну скаргу.

ОСОБА_3 вважає судові рішення законними та обґрунтованими, а доводи позивача хибними у зв`язку з посиланням ним на норми закону, котрі не діяли на момент оформлення права власності на реконструйовану квартиру, обрання неналежного способу захисту в частині позовних вимог про усунення перешкод шляхом демонтажу будівництва та неврахування наявності у ОСОБА_2 індивідуального дозволу на здійснення реконструкції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 27,7 кв. м придбана ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі?продажу квартири від 19 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тертичною Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 6690.

Відповідно до пункту 8 цього Договору покупець ОСОБА_2 прийняв на себе обов`язки і права продавця, що випливають з Наказу № 14 від 28 березня 2002 року Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради з приводу проектування та реконструкції мансарди в будинку АДРЕСА_1 , яким попередньому власнику квартири ОСОБА_7 надано дозвіл на проектування та реконструкцію мансарди.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 44055619 від 17 січня 2013 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 101,8 кв. м, житловою площею 66,3 кв. м. На час розгляду справи власником цієї квартири є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 жовтня 2015 року № 46397722 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2015 року № 46397010.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_5

Квартира № 9 знаходиться на мансардному поверсі, відповідачем ОСОБА_2 проведено реконструкцію квартири № 9 із заміною дахових конструкцій та покрівлі даху будинку

АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Львова, об`єднання співвласників не створене.

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 4/14с від 08 травня 2014 року та висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4785/5023 від 24 березня 2015 року приміщення, за рахунок якого реконструйовано квартиру № 9 , не було приміщенням загального користування, допоміжним приміщенням будинку. Частина об`єму горищно-мансардного поверху, за рахунок якого була розширена (реконструйована) квартири № 9 та № 10 , до початку реконструкції не слугувала для забезпечення експлуатації і функціонування будинку та побутового обслуговування мешканців.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійснені.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004у справі за конституційним зверненням ОСОБА_9 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Підставою позову позивачем визначено порушення її права спільної сумісної власності на приміщення, що були використані при реконструкції квартир № 9 та № 10 у будинку № 53 , як на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку , які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, та нежилих приміщень, які є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Встановлені судами та підтверджені висновками проведених судової будівельно-технічної експертизи та будівельно-технічного дослідження обставини свідчать, що приміщення, які були використані при реконструкції квартири № 9 та № 10 , не є допоміжними , виходячи із способу і порядку їх використання, місця їхнього розташування та загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, не доведено, що вони призначені для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що первинна реєстрація права власності здійснена всупереч прямій забороні вчиняти дії з реєстрації за ОСОБА_2 права власності на реконструйовану квартиру, є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року у справі № 876/11314/13, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ, які полягали в прийнятті до виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2012 року про забезпечення позову ОСОБА_4 шляхом заборони вчиняти дії з реєстрації за ОСОБА_2 права власності на реконструйовану квартиру № 9 і зобов`язано Реєстраційну службу ЛМУЮ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав на квартиру АДРЕСА_1 . Вказаною постановою скасовано рішення про зупинення державної реєстрації прав № 182292 від 30 січня 2013 року, зобов`язано Реєстраційну службу ЛМУЮ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією таких прав, розглянути заяву ОСОБА_2 від 17 січня 2013 року та прийняти рішення щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Суди прийшли до правильного висновку щодо безпідставності доводів позивача про здійснення реєстрації права власності всупереч забороні вчиняти дії з реєстрації права власності на реконструйовану квартиру № 9 у вказаному будинку , накладеної відповідно до ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2012 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на відсутність дозвільної документації на проведення реконструкції, однак, наведені доводи спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 26 листопада 2010 року № А-401 «Про затвердження гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_13. вимог до архітектурної частини проекту реконструкції квартир № 9 та АДРЕСА_9 з розширенням за рахунок горища» затверджено ОСОБА_2 та ОСОБА_13 вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартир № 9 та АДРЕСА_9 з розширенням за рахунок горища, зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_13 отримати у встановленому порядку технічні умови на інженерне забезпечення, розробити у ліцензованій проектній організації проектну документацію на реконструкцію та погодити її у департаменті містобудування, отримати в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області дозвіл на виконання будівельних робіт, оформити у встановленому порядку документи на прийняття об`єкту в експлуатацію, після здачі об`єкту в експлуатацію - оформити у встановленому порядку свідоцтво про право власності.

Вказаний акт не оспорювався, а тому твердження позивача щодо відсутності у ОСОБА_2 дозвільної документації на проведення реконструкції квартири № 9 Верховний Суд відхиляє.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації про початок будівельних робіт від 10 жовтня 2011 року та про готовність об`єкта до експлуатації від 05 січня 2012 року, що були подані державному реєстратору для реєстрації права власності на реконструйовану квартиру. Суди прийшли до висновку, що на момент реєстрації права власності вказані декларації були зареєстрованими та їх скасування у подальшому не може бути підставою для скасування реєстрації права власності.

Вказаний висновок відповідає практиці Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 24 червня 2013 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (Stretchv. theUnited Kingdom), заява №44277/98, § 32-35, де зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка порушень не вчинила.

Наведені позивачем у касаційній скарзі доводи вказаних висновків не спростовують, інші докази та обставини, на які посилається скаржник, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, § 58).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян