Провадження № 2/359/682/2019
Справа № 359/7191/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Тютенка І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старинська птахофабрика» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

11.09.2018 ОСОБА_1 , звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з урахування уточненої позовної заяви, в якому просить : поновити його на посаді водія автотранспортних засобів транспортної служби в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Старинська птахофабрика» з дати звільнення - 14.08.2018 та стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старинська птахофабрика» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 20 000 гривень (а. с. 1-6, 21-25).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 23.11.2011 він був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів автопарку на СТОВ «Старинська птахофабрика». 01.01.2018 його переведено на даному підприємстві водієм автотранспортних засобів транспортної служби. В його обов`язки входило переміщення на службовому автомобілі по дільницям, яке товариство має 18, збирання на цих дільницях курячих яєць та транспортування їх в магазин. Робочий графік становив п`ятиденний робочий тиждень.

Крім того позивач зазначає, що 13.08.2018 він вийшов на роботу, але керівництво підприємства не допустило його до виконання обов`язків та вперше а останній час роботи не видало шляховий лист та рознарядку на виконання роботи, а тому позивач залишався в очікуванні роботи. На його усні звернення з приводу не допуску до роботи, нічого не пояснювали та з роботи не звільняли.

15.08.2018 він звернувся за правовою допомогою. Цього ж дня адвокатом було здійснено запит до підприємства про надання інформації щодо прийняття його на роботу, щодо наявності наказу про відсторонення від роботи та причини не допуску та про наявність наказу про звільнення, у разі наявності якого могло бути підставою для не допуску. Однак відповідь у п`ятиденний строк він не отримав.

17.08.2019 на його адресу надійшов лист відповідача за підписом старшого інспектора з кадрів ОСОБА_14 за вих. №323 від 15.08.2018, в якому повідомлялось, що за порушення трудової дисципліни та на підставі діючого законодавства з 14.08.2018 року його звільнено, в зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП) та для отримання трудової книжки його запросили прибути до відділу кадрів СТОВ «Старинська птахофабрика».

Крім того позивач вказує, що він неодноразово звертався до відділу кадрів з метою отримати трудову книжку та ознайомлення з наказом про звільнення, проте трудову книжку йому віддали, але з наказом про звільнення не ознайомили. Та зазначає, що на його думку, фактично наказ був відсутній на дату звільнення. Це підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення - листа відповідача про його звільнення від 15.08.2018 за ідентифікаційним номером 089 , виходячи з інформації : 14.08.2018 - дата його звільнення згідно наказу, 15.08.2018 - дата повідомлення про звільнення, 16.08.2018 відправлення з листом від 15.08.2018 було прийнято у поштовому відділенні в с. Мирне, при цьому наказ був відсутній. Лист про його звільнення фактично виник лише 16.08.2018 після того, як відповідачем було отримано адвокатський запит, без оформлення наказу про його звільнення. З цих підстав позивач вважає, що відповідач провів безпідставне звільнення його з роботи.

Позивач також вказує, що прогул має чітко визначені ознаки, під які не підпадає той факт, що він був вимушений сидіти на роботі без розпоряджень з мотивів його недопущення до виконання обов`язків. Поняття «прогул без поважних причин» за своєю правовою природою відрізняється від поняття «вимушений прогул» і означає відсутність працівника на роботі не з його власної вини, а переважно з вини роботодавця (наприклад, у зв`язку із незаконним звільненням, переведенням на іншу роботу тощо). Тобто ці поняття не є тотожними.Отже, не допуск його до виконання прямих посадових обов`язків не є прогулом без поважних причин.

Крім того, позивач звертає увагу, що на підприємстві ведеться облік працівників, які присутні на роботі. Тобто працівник, який вийшов на зміну має розписатись у відповідному журналі. Так, в журналі такого обліку за липень та серпень 2018 року стоять його підписи як особи, присутньої на робочому місці, оригінал даного журналу знаходиться у відповідача. Проте на копії аркуша за липень 2018 року вбачається, що відповідач коректором замалював його підпис та поставив букву «Н». Це свідчить про умисну підробку документу обліку, з метою звинуватити його у тому, що він без поважних причин відсутній на роботі.

Крім того, відповідачем направлявся йому лист за вих. № 295 від 06.08.2018 року, який згідно штампу підприємства має вих. № 81-СБ від 03.08.2018 року, що направлявся на його домашню адресу з вимогою в 10-денний термін прибути до відділу кадрів для надання пояснення та документального підтвердження важливості відсутності на робочому місці. Даний лист надійшов на його адресу 07.08.2018 року. Але згідно журналу обліку він був присутній у серпні 2018 року на роботі, що можуть підтвердити свідки, а відповідач в листі вказує, що відсутня будь-яка можливість зв`язатись з ним.

Також зазначено, що він звертався до керівництва з даного питання, але йому так нічого не пояснили з цього приводу і ніяких пояснень в порядку ст. 149 КЗпП не відібрали, адже він постійно був на роботі. Такі дії відповідача, на думку позивача, свідчать про те, що, не маючи жодних законних і обґрунтованих підстав для його звільнення, було умисно ініційовано оформлення звільнення як за прогул.

Крім того, лише у разі достатніх підстав вважати відсутність працівника прогулом без поважних причин, керівник підприємства, як правило, приймає рішення про накладення на нього одного з дисциплінарних стягнень, а саме: оголошує догану працівнику звільняє працівника за пунктом 4 статті 40 КЗпП.При цьому, застосування дисциплінарних стягнень є правом, а не обов`язком роботодавця, і в окремих випадках він може їх не застосовувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП, під час обрання виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В даному випадку дані норми закону не враховувались роботодавцем, незважаючи на незаконність його дій під час не допуску його до роботи, фіксує його відсутність на робочому місці і звільняє його минулим числом.Таким чином, через незаконне звільнення, його мають поновити на роботі.

Також позивач зазначає, що відповідач порушив порядок оформлення звільнення. Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством юстиції України 17.08.1993 року за № 10, встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення: у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Натомість, згідно записів у його трудовій книжці, датою його звільнення є 14.08.2018 року.

Відповідно до п. 41. Даної Інструкції, в разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.У разі затримання видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ (розпорядження) і вноситься запис до трудової книжки працівника.

Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, визначеному п. 2.10 Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення про потребу отримання трудової книжки.

Однак, як слідує з фактичних обставин справи:дата його звільнення згідно наказу - 14.08.2018,дата повідомлення про звільнення - 15.08.2018,дата направлення поштового повідомлення - 16.08.2018 (тобто через 2 дні).

Згідно записів в трудовій книжці, відповідач порушив вимоги Інструкції, не визнав день звільнення 14.08.2018 року недійсним, не виніс новий наказ в день видачі трудової книжки, не вніс відповідний запис у його трудову книжку.

Дані порушення свідчать про незаконність його звільнення, що вказує на бажання роботодавця звільнити його за будь-яких обставин, навіть за відсутності на то правових підстав.

Крім того позивач зазначає, що відповідач мав право звільнити його за п. 1 ч. 4 ст. 40 КЗпП, виключно за наявності згоди первинної профспілкової організації (профспілкового представника; ради трудового колективу). Проте такої згоди не було і тому позивач вважає, що звільнення не законне.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Приймаючи до уваги вимоги даної норми закону, у разі прийняття рішення про поновлення на роботі, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, яка складає 20 000 оскільки його середньомісячний заробіток становив 10 000 грн., а часом вимушеного прогули слід вважати дату незаконного звільнення - 14.08.2018.

Ухвалою від 12.09.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а. с. 17-18).

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.26-27).

Ухвалою від 19.03.2019 підготовче судове засідання було закрито та призначено до судового розгляду по суті (а. с. 171).

12.12.2018 до суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 , зазначаючи наступне (а.с. 43-53). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив наступне. На підставі заяви позивача від 23.11.2011 року, між відповідачем та позивачем було укладено трудовий договір згідно наказу № 91/к від 23.11.2011 р. В обов`язки позивача входило переміщення на службовому авто по дільницях, збирання на цих дільницях курячих яєць та транспортування їх в магазин. Робочий графік становив 5-тиденний робочий тиждень. В зв`язку з виробничою необхідністю відповідачем, було запропоновано позивачу закріпити за ним автомобіль ЗІЛ-431410, державний номер НОМЕР_2 . Для подальшої експлуатації, даний автомобіль потребував ремонту, а саме заміни коробки перемінних передач. Однак, позивач відмовився від приймання даного транспортного засобу, оскільки він потребував ремонту, а отже позивач участі в ремонті приймати не захотів. Надати будь-які письмові пояснення позивач відмовився.

Крім того, позивач 16.07.2018 покинув робоче місце та був відсутній на роботі в цей день та до кінця робочого дня 17.07.2018, що підтверджується актами.

В подальшому позивач був відсутнім на робочому місці з 18.07.2018 по 31.07.2018, що підтверджується актами.

Начальник автомобільної колонії ОСОБА_2 направив начальнику транспортної служби відповідача службову записку, в якій повідомив про те, що позивач був відсутнім на робочому місці з 18.07.2018 по 31.07.2018, що підтверджується службовою запискою ОСОБА_2 ..

Також, позивач був відсутнім на робочому місці 01.08.2018, що підтверджується актом про відсутність робітника на робочому місці.

01.08.2019 службовою запискою начальник транспортної служби відповідача ОСОБА_3 повідомив начальника служби безпеки та директора відповідача про відсутність позивача на робочому місці з 16.07.2018 по 31.07.2018. Крім того, ОСОБА_3 повідомив відповідних осіб, що відповідач 31.07.2018 зранку прибув на місце роботи та вказав про намір звільнитися. На що, позивачу було роз`яснено, що для такої процедури як звільнення необхідна заява працівника. Однак, позивач не надав таку заяву та одразу ж залишив територію підприємства, що підтверджується службовою запискою ОСОБА_3

02.08.2018 позивач був відсутнім на робочому місці, що підтверджується актом про відсутність робітника на робочому місці. Комісія у складі фахівця з організації майнової та особистої безпеки ОСОБА_4 , старшого фахівця з організації майнової та особистої безпеки ОСОБА_5 . та старшого фахівця з організації майнової та особистої безпеки ОСОБА_6 , виїхала за місцем проживання позивача : АДРЕСА_1 для проведення перевірки працівника та з`ясування причин його відсутності на робочому місці. В ході перевірки було виявлено, що позивач 02.08.2018 о 10 год.15 хв. був відсутнім за місцем проживання. Зі слів його бабусі, що проживає у будинку по сусідству, позивач поїхав на роботу (акт перевірки працівника за місцем проживання в зв`язку з відсутністю на робочому місці від 02.08.2018р. додається). Позивач був відсутнім на робочому місці 03.08.2018 р. та 06.08.2018 р.. Звертають увагу, що чинним законодавством передбачено, що якщо працівник не з`являється на роботі протягом декількох днів або тижнів і не повідомляє про причину своєї відсутності, то, перш ніж застосувати дисциплінарне стягнення за прогул без поважних причин, роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП).Листом № 295 від 06.08.2018 відповідач повідомив позивача про необхідність з`явитися на роботу для надання пояснень про причини відсутності на робочому місці та попереджено позивача про те, що у разі не з`явлення на роботі його буде звільнено в зв`язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, який позивач отримав 07.08.2018. Відповідач зазначає, що єдиним підтверджуючим документом присутності працівника на робочому місці є табель обліку робочого часу працівника, витяги з табелів обліку робочого часу, а Журнал виходу на зміну працівників, про який вказує позивач, на підприємстві не ведеться. З 07.08.2018 по 09.08.2018 позивач не з`явився та не надав пояснення причини своєї відсутності на робочому місці з першого дня прогулу, тобто з 16.07.2018. Зазначають, що 10.08.2019 позивач прибув до служби безпеки товариства, на виконання вимог листа № 295 від 06.08.2018, однак на пропозицію начальника служби безпеки ОСОБА_17 про надання пояснень про причини відсутності на робочому місці позивач відмовився, документів які б підтвердили поважність такої відсутності позивач також не надав та одразу залишив приміщення і на робочому місці так і не з`явився, що підтверджується актом про відмову від надання письмових пояснень від 10.08.2018 та актом про відсутність на робочому місці. Враховуючи, що позивач був відсутнім на робочому місці 13.08.2018, начальник служби безпеки ОСОБА_17 в цей же день направив на директора товариства доповідну № 925, якою повідомив про необхідність та наявність підстав для звільнення позивача в зв`язку з прогулом без поважних причин. В подальшому за підписом директора товариства видано наказ № 1046/к від 14.08.2018 про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП.

Також зазначено, що 14.08.2018 у присутності старшого інспектора відділу кадрів ОСОБА_14 , бухгалтера Смицької Н.Г. , начальника транспортної служби ОСОБА_3 , старшого фахівця з організації майнової та особистої безпеки служби безпеки ОСОБА_5 та старшого диспетчера з моніторингу та контролю руху транспорту служби безпеки ОСОБА_10 було складено акт про те, що 14.08.2018 позивача було ознайомлено з наказом про звільнення від 14.08.2018 за прогул без поважних причин. Після оголошення наказу вголос, позивач повідомив, що йому зрозумілий зміст вказаного наказу та підстави звільнення, проте, категорично відмовився ставити підпис про ознайомлення на вказаному наказі. Будь-яких документів на обґрунтування причин відсутності на роботі з 16.07.2018 по 13.08.2018 позивач не надав, після чого поспішно залишив приміщення. Зазначаються, що позивачу старшим інспектором з кадрів ОСОБА_14 було видано трудову книжку 14.08.2018, про що міститься власноручно проставлений позивачем підпис у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, номер запису 1139.

В ході розгляду справи 13.06.2019 до суду від відповідача надійшло заперечення (а.с. 198-202), відповідно до якого відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що його 16.07.2019 в усній формі було відсторонено від роботи та 17.07.2019 не допустили до роботи є безпідставними, такими, що не підтверджені належними засобами доказування. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження наявності поважних причин у позивача для його відсутності на робочому місці впродовж всього часу зафіксованих відповідачем днів прогулів. Звертають увагу на допущену помилку в адресованому позивачу листі щодо номеру наказу, що був йому направлений: № 674-к замість 1046-к).Відповідач підтверджує наявність технічної описки, допущеної працівником при надісланні листів в адресу позивача.

У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_17 проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві, а також надав показання про відомі йому фактичні обставини справи в якості свідка в порядку ст..234 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлено, що на підставі його заяви ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія автомобільного парку СТОВ «Старинська птахофабрика» з 24 листопада 2011 року, що підтверджується випискою з наказу № 91/к від 23 листопада 2011 року (а.с. 113,114).

Відповідно до наказу відповідача від 16 липня 2018 року № 585 у зв`язку з виробничою необхідністю та для подальшої експлуатації при виконанні трудових обов`язків було закріплено службовий автомобіль ЗІЛ - 431410, державний номер НОМЕР_2 за водієм автотранспортних засобів транспортної служби - ОСОБА_1 (а.с. 112).

Згідно акту про відмову від ознайомлення з Наказом про закріплення автомобіля від 16 липня 2018 року, ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом Наказу № 585 від 16.07.2018 «Про закріплення автомобіля». Зміст наказу оголошено вголос, на неодноразові пропозиції присутніх, ОСОБА_1 категорично відмовився поставити свій підпис в Наказі що до його ознайомлення (а.с. 111).

Допитані в судовому засіданні свідки - працівники СТОВ «Старинська птахофабрика» ОСОБА_3 та ОСОБА_15 підтвердили викладені в акті обставини.

Суд звертає увагу, що згідно з показами допитаних свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , прийняттю вищевказаного рішення про закріплення за позивачем іншого автомобіля в липні 2018 року, передувало затримання позивача ОСОБА_1 працівниками служби безпеки СТОВ «Старинська птахофабрика» за підозрою у причетності до реалізації продукції товариства.

Проте, зазначений наказ СТОВ «Старинська птахофабрика» від 16 липня 2018 року №585, позивачем не оспорюється, а повідомлені свідками обставини не були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не оспорював ту обставину, що не виконав розпорядження свого керівника начальника транспортної служби ОСОБА_3 приступити до ремонту з метою подальшої експлуатації ввіреного йому автомобіля ЗІЛ - 431410, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п.п.1.4, 1.5 «Робочої інструкції» РІ -8322 - водій автотранспортних засобів (доставка товарних яєць), затвердженої директором СТОВ «Старинська птахофабрика» Міщенко С.В. (а.с.115-118), призначення на посаду водія і звільнення з посади здійснюється наказом директора підприємства з дотриманням вимог Кодексу законів про працю та чинного трудового законодавства; водій безпосередньо підпорядковується начальнику колони автомобільної (вантажних перевезень) транспортної служби.

Розділом 2. Завдання та обов`язки Робочої інструкції водія автотранспортних засобів визначено наступне.

Пункт 2.1 Робочої інструкції передбачає обов`язок водія керувати автомобілем по доставці товарних яєць, який відноситься до категорії «С» за різних дорожніх умов.

Пунктом 2.3 Робочої інструкції передбачено забезпечувати належний технічний стан автотранспортного засобу.

Згідно з пунктом 2.5 Робочої інструкції на водія автотранспортних засобів покладено обов`язки забезпечувати справність обладнання автотранспортного засобу відповідно до вимог стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху і охорони навколишнього середовища.

Наказом № 1046/К від 14 серпня 2018 року було звільнено ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів транспортної служби СТОВ «Старинська птахофабрика», з 14 серпня 2018 року, у зв`язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с. 74).

Згідно акту про відмову ознайомлення з наказом про звільнення від 14 серпня 2018 року, складеного начальником служби СТОВ «Старинська птахофабрика» ОСОБА_17, в присутності старшого інспектора відділу кадрів - ОСОБА_14 , бухгалтера бухгалтерської служби Смицької Н. Г. , начальника Транспортного відділу - ОСОБА_3 , старшого фахівця служби безпеки - ОСОБА_5 , диспетчера з моніторингу відділу служби безпеки ОСОБА_10 , ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про звільнення за прогул без поважних причин. Після оголошення наказу вголос, ОСОБА_1 повідомив, що зміст наказу та підстави звільнення йому відомі. На неодноразові пропозиції присутніх, ОСОБА_1 категорично відмовився поставити свій підпис в наказі про ознайомлення, а також надати письмові пояснення, щодо відсутності на робочому місці з 16.07.2018 по 14.08.2018 (а.с. 76).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , підтвердили викладені в акті обставини.

Як встановлено, позивач отримав трудову книжку 14 серпня 2018 року, що підтверджується витягом з журналу (а.с. 73).

Позов до суду подано 11 вересня 2018 року, тобто у строк, визначений ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках : прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 21 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Встановлено, що первинної організації профспілки по СТОВ «Старинська птахофабрика» не зареєстровано, що підтверджується довідкою вих. № 950 від 30 листопада 2018 року (а.с. 56).

Також встановлено, що на СТОВ «Старинська птахофабрика» профспілковий представник трудовим колективом не обирався, що підтверджується довідкою № 962 від 04 грудня 2018 року (а. с. 57).

Таким чином твердження позивача про те, що його звільнено без згоди профспілкового органу не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 139 КЗпП визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Статтею 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так, при розгляді даної справи обов`язок по доказуванню законності звільнення, наявності підстав для звільнення та дотримання процедури звільнення покладається на відповідача.

На позивача покладається обов`язок по доказуванню відсутності прогулу, а при наявності прогулу - обов`язок довести поважні причини відсутності на робочому місці понад визначені законом строки.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності у позивача поважних причин відсутності на роботі, в тому числі щодо перебування його на робочому місці.

Так, згідно довідки СТОВ «Старинська птахофабрика» № 949 від 30 листопада 2018 року, наказу або розпорядження про ведення журналу обліку працівників, які присутні на роботі в автопарку не видавалося та такий журнал обліку по товариству не ведеться (а. с. 58).

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 за період з 16 липня 2018 року по 13 серпня 2018 року був відсутній на робочому місці, що підтверджується :

- актом про відсутність працівника СТОВ «Старинська птахофабрика» від 16 липня 2018 року, складеного в присутності та підписаного - ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_3 (а.с. 109);

-актом від 17 липня 2018 року, складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 108);

-актом від 18 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 108);

-актом від 19 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 104);

-актом від 20 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 103);

-актом від 23 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 102);

-актом від 24 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 101);

-актом від 25 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 100);

-актом від 26 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 99);

-актом від 27 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 98);

-актом від 30 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 97);

-актом від 31 липня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 (а.с. 96);

-актом від 01 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 94);

-актом від 02 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 92);

-актом від 03 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 91);

-актом від 06 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 89);

-актом від 07 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 83);

-актом від 08 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 82);

-актом від 09 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 81);

-актом від 10 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 80);

-актом від 13 серпня 2018 року складеного в присутності та підписаного- ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (а.с. 78).

Крім того встановлено, що СТОВ «Старинська птахофабрика» на адресу ОСОБА_1 було направлено лист № 295 від 06.08.2018, з прохання з`явитись до відділу кадрів в десяти денний термін з моменту отримання листа, для надання пояснень та документального підтвердження причин відсутності на робочому місці (а. с. 84).

Вказаний лист позивач отримав 09.08.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 86).

Згідно акту від 10.08.2018 складеного старшим фахівцем з організації майнової та особистої безпеки ОСОБА_5, у присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, щодо причин відсутності на робочому місці, а також не надав жодних підтверджуючих документів (а. с. 79).

Таким чином, встановлено, що прогули, дійсно, мали місце, а отже позивач допустив грубе порушення трудової дисципліни, що мало наслідком для застосування такого стягнення, як звільнення за прогули.

При цьому суд дійшов висновку, що наданий позивачем фотознімок Журналу реєстрації відвідувачів СТОВ «Старинська птахофабрика» за 10 серпня 2018 року, а також покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , які бачили позивача в липні-серпні 2018 року поблизу території транспортної служби, не спростовують висновку суду щодо допущеного позивачем прогулу, оскільки фактично позивач був відсутній на робочому місці на території транспортної служби протягом періоду з 16 липня по 13 серпня 2018 року включно, та в цей час не виконував покладені на нього трудовим договором обов`язки водія автотранспортних засобів.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин суд не вбачає підстав для скасування наказу про звільнення позивача, даний наказ є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням процедури звільнення. Тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

У зв`язку з відмовою в позові про поновлення на роботі відсутні і підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Таким чином, у позові слід відмовити у повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору. Інші судові витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 266, 273, 394, 315, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старинська птахофабрика» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 21.10.2019.

Суддя І.В.Муранова-Лесів