Дата документу 01.11.2019 Справа № 320/4133/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/4133/18Головуючий у 1-й інстанції Бахаєв І.М. Повний текст рішення складено 08.08.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/3079/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) про визнання недійним правочину, про повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину, про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 , звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-15), який в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 50-64) та в якому просив: визнати недійним правочин, зміст якого зафіксований у договорі - «Анкета-заява», у розумінні встановлення правовідносин за кредитним договором, недійсність якого випливає з норм законодавства, тобто визнати договір «Анкета-заява» недійсним як «кредитний договір», застосувати наслідки недійсності правочину на підставі визнання судом недійсним правочину, зміст якого зафіксований у договорі - «Анкета-заява» у розумінні встановлення правовідносин за кредитним договором, тобто визнання судом договору - «Анкета - заява» недійсним як кредитний договір, на підставі норм законодавства, з яких випливає недійсність, та на підставі нікчемності «Анкета-заява», недійсність якої як кредитного договору встановлюється ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України, зобов`язати Банк повернути сплачені позивачем кошти 16151,00 грн. - (14785 грн. - за так званим «кредитом» та за процентами - 1366 грн.), встановити суму як тіло кредиту 3300,00 грн., на підставі взаємозаліку зобов`язати Банк за виліком 3300,00 грн. з 16151,00 грн., тобто 12851,00 грн. повернути позивачу, стягнути з Банку на користь позивача за завдання моральної шкоди 10000,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з метою отримання картки для перерахування заробітної плати 26 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 в Банку підписав «Анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг». Зазначав, що «Умови і Правила» та жодні інші додатки позивач не відписував, а також не писав заяв про надання кредиту. Проте, на підставі «Анкети - заяви» Банк без його відома і згоди перерахував на картку, отриману ним для перерахування заробітної плати, грошові кошти. Ця сума «висвітилась» як «доступна сума» і позивач її зняв з картки, вважаючи, що це заробітна плата. Вказаними діями Банк порушив його права та без його згоди нав`язав йому так званий «кредит». В подальшому, позивачу подзвонили з Банку з приводу того, що він повинен сплачувати кошти за так званий «Кредит» на що позивач спочатку висловив незгоду, але оператор вмовив його, що це лише 2,6 % у місяць і позивач погодився, тому що був у скрутному матеріальному становищі. Загалом за рік він сплатив 14134,00 грн., тобто 330 % річних, а всього 16161,00 грн. Зазначав, що за звичайним кредитним договором він би сплатив у 10 разів менше. Незважаючи на сплачені Банку кошти, Банк почав застосовувати психологічний тиск погрожуючи кримінальним та судовим переслідуванням. Під впливом цього шантажу позивач був змушений виїхати до Російської Федерації на заробітки, де в подальшому надірвався на будівельних роботах і змушений внаслідок сплатити великі кошти за операцію. З урахуванням вище викладених обставин, позивач вважав, що «Анкета - заява» за формою укладення договору та його змістом не є кредитним договором, та не відповідає чинному законодавству України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений суддя суду першої інстанції Бахаєв І.М. (т.с. 1 а.с. 42).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 74) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року (т.с. 2 а.с. 74-76) позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 , у цій справі задоволено частково.

Визнано договір «Анкета - заява», укладений 26 серпня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 , недійсним.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 сплачені кошти в сумі 12851,00 грн.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 82-91) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі; в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з позивача судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 94).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 06 вересня 2019 року (т.с. 2 а.с. 95).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кочетковою І.В. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (тс. 2 а.с. 101-102).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 103) дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 2 а.с. 104-147).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі частково при вищевикладених обставинах, керувався Конституцією України, правовими позиціями Верховного Суду України, ст.ст. 1, 3, 23, 207, 530, 526, 626, 628, 638, 526, 633, 634, 1048, 1054, 1055, ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 258-263, 351-355 ЦПК України та виходив із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши чинне законодавство України, що регулює даний вид спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яку підписав ОСОБА_1 , відсутні відомості, які притаманні кредитному договору, та договору взагалі. Будь-яких інших умов, в тому числі істотних, в даній анкеті-заяві не зазначено. Зміст анкети-заяви зводиться до того, що ОСОБА_1 лише висловив бажання на отримання банківських послуг, що не може вважатися досягнутою сторонами згодою на укладення кредитного договору. Крім того, посилання сторони відповідача на те, що в анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, становлять між ним та банком «Договір надання банківських послуг» та те, що позивач зазначив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами не може прийнятися судом як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджене підписом особи. Крім цього, коли мова йде в документів про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документів умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Надати позивачу на ознайомлення Умови та правила надання банківських послуг, Тарифів під час оформлення картки, банку ніщо не заважало надати вказані документи останньому на підпис. Крім цього, зазначене в анкеті-заяві про розміщення вказаних документів на сайті банку, додатково свідчить про те, що позивачу їх на ознайомлення при підписанні анкети-заяви та інших документів не надавали. Отже, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», не є складовою частиною договору.

Така позиція збігається з правою позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах від 11 лютого 2015 року в справі № 6-240цс14. Хоча в даному судовому рішенні йдеться про застосування строків позовної давності, але Верховним Судом однозначно вказується на те, що непідписані умови не є складовою частиною договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання договору «Анкета - заява», укладеного 26 серпня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 , недійсним.

За наслідком визнання недійсності правочину, ОСОБА_1 підлягають поверненню сплачені ним кошти у розмірі 16151,00 грн. Однак, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).

Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року (провадження 14-131цс19).

Дослідивши матеріали справи, судом першої інстанції встановлено, що будь-які докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 суми, як тіла кредиту, у певній визначеній сумі в матеріалах відсутні. Проте сума, як тіло кредиту у розмірі 3300,00 грн. не оспорюється та визнається позивачем, а тому суд першої інстанції вважав, що наявні всі правові підстави для стягнення з Банку на користь ОСОБА_1 сплачених коштів за винятком тіла кредиту, тобто у сумі 12851,00 грн.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з Банку на його користь завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та інше.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

В силу п. п. 9. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року.

Судом першої інстанції визнано доведеним неодноразові факти застосування банком психологічного тиску вираженого у погрозах кримінальним та судовим переслідуванням, що підтверджується наявними у матеріалах доказами. Проте, факт, виїзду позивача до іншої країни на заробітки, де в подальшому останній отримав травму та був змушений внаслідок сплатити великі кошти за операцію, суд першої інстанції не пов`язує із предметом даного спору, оскільки в судовому засіданні не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діями (поведінкою) відповідача та хворобою позивача.

У своїй постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 335/11779/16-ц, ВС вказав, що сама лише, наявність моральної шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку з урахуванням принципу розумності та справедливості, що моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 слід визначити в розмірі 5 000 гривень.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. ст. 86 ч. 6, 89 ЦПК України.

Суд першої інстанції на свій власний розсуд помилково трактує правовий висновок Великої палати Верховного Суду України, викладений у постанові від 03 липня 2019 року (провадження 14-131цс19).

В силу вимог ст. 215 ч. 2 ЦК України визнання нікчемного договору недійсним судом не вимагається.

В разі відмови апеляційним судом у задоволенні первісних позовних вимог позивача до Банку у цій справі (про визнання недійсним договору сторін) похідні від них позовні вимоги позивача (про застосування наслідків недійсного правочину, стягнення коштів в сумі 12851,00 грн. та моральної шкоди 10000,00 грн.) також не підлягають задоволенню у цій справі.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 до Банку про визнання недійним правочину, про повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину, про стягнення моральної шкоди у цій справі слід відмовити.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_2 у подальшому не позбавлений права окремо від цієї справи вирішувати питання про стягнення з Банку будь-яких коштів у позасудовому чи судовому порядку з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання недійним правочину, про повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину, про стягнення моральної шкоди у цій справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 01.11.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.