Дата документу 22.10.2019 Справа № 316/718/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/718/14 Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/807/2065/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнило, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 92 000 дол. США на споживчі цілі, з відсотковою ставкою у розмірі 4,45% річних, з датою остаточного повернення кредиту 21 грудня 2017 року.

Виконання кредитного договору забезпечено договором поруки від 21 грудня 2007 року, укладеним із ОСОБА_1 , за яким останній солідарно зобов`язався відповідати за виконання позичальником кредитних зобов`язань.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 02 червня 2014 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 64 107,73 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 02 червня 2014 року складає 760 958,75 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 465,10 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 41 130,74 грн.; пеня за несвоєчасне виконання умов договору в сумі 2 904 195,03 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитними договором у розмірі 3 706 284,52 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість на загальну суму 3 706 284,52 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежне повідомлення про розгляд справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, безпідставне прийняття уточненої позовної заяви, пропуск строку позовної давності, припинення поруки, просить скасувати рішення суду.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначило, що в діях відповідача та його представника вбачається зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини справи, позов подано в межах позовної давності, поручитель був обізнаний про можливість підвищення процентної ставки.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу відхилено. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року в частині позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 червня 2019 року замінено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» правонаступником ТОВ «Факторингова компанія «Фінвест Груп».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № СМ-SME20314/2007, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 92 000 дол. США на споживчі цілі, з відсотковою ставкою у розмірі 4,45% річних, з датою остаточного повернення кредиту 21 грудня 2017 року.

Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок банк здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_3 в сумі 92 000 дол. США, що станом на день видачі кредиту було еквівалентно 464 600 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 21 грудня 2007 року.

В якості забезпечення укладеного кредитного договору 21 грудня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» уклало договір поруки з ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов`язань по кредитному договору у повному обсязі таких зобов`язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і порядку, передбаченими у кредитному договорі. Відповідно до умов договору боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 1.1 частини № 2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит та зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання, як це вказано у договорі. Відповідно до пункту 4 частини № 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником платежів щомісяця рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору.

Пунктом 1.5 (з підпунктами) кредитного договору передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та в строк, що визначені графіком платежів. Проценти по кредиту позичальником сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту.

Згідно з пунктом 4.1.1 кредитного договору за порушення позичальником прийнятих на себе зобов`язань, стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

В подальшому 21 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_3 укладався додатковий договір №3 до кредитного договору, відповідно до умов якого узгоджувався новий графік платежів та змінювався розмір процентної ставки (т.2, а.с.49-53).

Враховуючи внесення змін до кредитного договору, 21 квітня 2010 року між банком та поручителем ОСОБА_1 також був укладений додатковий договір № 1 до договору поруки, згідно з яким сторони домовились внести зміни та доповнення до договору поруки від 21 грудня 2007 року. Внесено зміни в розділ «Визначення термінів», зокрема, термін «Кредитний договір» це Кредитний договір від 21 грудня 2007 року, укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього (т.2, а.с.54).

Крім того, вказаним додатковим договором передбачено, що в разі зміни, в тому числі збільшені розміру боргових зобов`язань та/чи інших зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору (пункт 2.2.1 додаткового договору № 1 до договору поруки).

З огляду на положення Додаткового договору № 1 до договору поруки, укладеного 21 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для припинення поруки згідно з ч.1 ст.559 ЦК України у звязку із збільшенням обсягу відповідальності боржника без згоди поручителя.

Пунктом 4 цього Додаткового договору № 1 передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

26 жовтня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 21 грудня 2007 року, укладеним із ОСОБА_3 (додаток № 1 до договору факторингу від 26 жовтня 2012 року.

Судом встановлено, що в зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 02 червня 2014 року сума заборгованості складається з: заборгованості за тілом кредиту 64 107,73 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 02 червня 2014 року складає 760 958,75 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 3 465,10 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 41 130,74 грн.; пені 2 904 195,03 гривень.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 просив застосувати наслідки спливу позовної давності зокрема, частину другу статті 258 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), з огляду на те, що з позовної заяви не вбачається обґрунтованого нарахування, розрахунку та терміну виникнення пені.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

За змістом договору поруки від 21 грудня 2007 року та додаткового договору № 1 до договору поруки від 21 квітня 2010 року боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 21 грудня 2017 року (пункт 3 договору). Відповідно до умов договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Судом установлено, що боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель ОСОБА_1 ) взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 21 грудня 2017 року, сплачуючи її щомісячно частинами протягом всього строку дії кредитного договору з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Отже у разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-145цс18 від 13 червня 2018 року.

За положеннями пункту 1.5 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Графіком платежів передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно, протягом строку кредитування, тобто до 21 грудня 2017 року.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця (згідно з графіком повернення кредиту), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

За таких обставин, вирішуючи цей спір в частині стягнення заборгованості з поручителя, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що строком припинення поруки є повне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим не звернув уваги на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясував, коли саме позичальник перестав виконувати умови вказаного договору.

Згідно з п.2.1.2 Додаткового договору №3 від 21 квітня 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , графік платежів викладений в новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж за умовами кредитного договору в сумі 521,81 доларів США позичальником ОСОБА_3 було здійснено 25 липня 2012 року (т.3, а.с.38).

Таким чином, виходячи з Графіку повернення кредитних коштів в новій редакції (т.2, а.с.51-53) про порушене право щодо сплати позичальником щомісячних платежів банк дізнався 21 серпня 2012 року.

Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідачів з вимогою про дострокове повернення всій суми заборгованості на підставі положень ст.1050 ЦК України, змінивши строк виконання зобов`язання.

Із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось 27 березня 2014 року (т.1, а.с.1).

Отже пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, для платежів строк яких настав до 27 вересня 2013 року в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), припиняє поруку в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тоді як прострочена заборгованість, починаючи з 27 вересня 2013 року підлягає стягненню з поручителя солідарно з боржником.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 02 червня 2014 року ОСОБА_3 мала заборгованість у загальному розмірі 3 706 284,52 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 64 107,73 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 760 968,75 гривень; заборгованості за відсотками - 3 465,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 41 130,74 гривень; пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 02 червня 2013 року по 02 червня 2014 року в сумі 2 904 195, 03 грн. (т.2, а.с.66; т.3, а.с. 36-39). Зазначений розрахунок відповідачами не спростований.

Твердження апеляційної скарги про безпідставне не застосування судом позовної давності не заслуговує на увагу з огляду на те, що ОСОБА_3 , починаючи з дати укладання кредитного договору по 25 липня 2012 року здійснювала платежі за кредитним договором, а до суду з позовом банк звернувся 27 березня 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

При цьому за розрахунком банку заборгованість за відсотками в розмірі 3 465,10 доларів США утворилась за період з 25 липня 2012 року по 06 вересня 2012 року, тобто до 27 вересня 2013 року, а тому не підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 559 ЦК України.

Щодо заборгованості за тілом кредиту станом на 02 червня 2014 року, виходячи з Графіку повернення кредитних коштів, стягненню в солідарному порядку з поручителя ОСОБА_4 та позичальника підлягає заборгованість, починаючи з 27 вересня 2013 року в сумі 54 036, 68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 641 415 гривень 39 коп. (т.2, а.с.52-53).

Заборгованість за тілом кредиту, яка утворилась за період з 21 грудня 2007 року по 27 вересня 2013 року в сумі 119 543 гривень 36 коп. (64 107,73 доларів США - 54 036, 68 доларів США = 10 071,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 119 543 гривень 25 коп.) та заборгованість за відсотками в сумі 41 130 гривень 74 коп. (що становить 3465,10 доларів США за офіційним курсом НБУ) підлягає стягненню лише з позичальника ОСОБА_3

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції діючої на час ухвалення судового рішення) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки в сумі 2 904 195, 03 грн. значно більший від розміру боргового зобов`язання в сумі 802 099,49 грн., суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» заборгованості за тілом кредиту в сумі 119 543 гривень 36 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 41 130 гривень 74 коп. та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» заборгованості за тілом кредиту в сумі 641 415 гривень 39 коп., пені в сумі 802 099 гривень 49 коп.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ст.141 ЦПК України ТОВ «Факторингова компанія «Фінвест Груп» має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог відповідачем ОСОБА_3 в розмірі 819,22 грн. та відповідачем ОСОБА_1 в розмірі 670,05 грн.

ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2292,64 грн., суми судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2361,49 грн., всього 4654,13 грн.

Згідно з ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Фінвест Груп» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 819 гривень 22 копійки, з ТОВ «Факторингова компанія «Фінвест Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3984 гривні 08 копійок (4654,13 грн. 670,05 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» заборгованість за кредитним договором № СМ-SME20314/2007 від 21 грудня 2007 року в сумі 160 674 гривні 10 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 119 543 гривень 36 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 41 130 гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» заборгованість за кредитним договором № СМ-SME20314/2007 від 21 грудня 2007 року в сумі 1 443 415 гривень 39 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 641 415 гривень 39 коп., пені в сумі 802 000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» судовий збір в розмірі 819 гривень 22 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3984 гривні 08 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: