Провадження № 2/760/5456/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 серпня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

встановив:

Представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 40000 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 766,03 грн, сума пені подвійна ставка НБУ 9186,85 грн, сума інфляційних збитків 3740 грн, розмір судового збору у сумі 769 грн, а всього 54461 грн 88 коп.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 22.08.2018 ОСОБА_2 під розписку позичив у позивача грошові кошти у розмірі 40000 грн строком до 01.09.2018, що підтверджується розпискою відповідача.

Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконував, у визначений у розписках строк та до цього часу борг не повернув.

Представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу та 3 % річних у розмірі 766,06 грн, сума пені подвійна ставка НБУ у розмірі 9186,85 грн, сума інфляційних збитків у розмірі 3740 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

12.08.2019 представником ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подана через канцелярію суду заява, відповідно до якої позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачем у справі суду не було подано відзив на позов або будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 22.08.2019 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до змісту якої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяв в борг у ОСОБА_1 40000 грн та зобов`язався повернути до 01.09.2018 (а.с.5).

Проте у встановлений сторонами у розписці строк до 01.09.2018 відповідач не виконав свого обов`язку перед позивачем - грошові кошти не були повернуті.

У відповідності до положень ст.61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, у п`ятому абзаці норми проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами частини першої ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч.1ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання, одностороння відмова від якого, як і одностороння зміна умов якого не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, як встановлено статтею 530 ЦК України.

Неможливість виконання боржником грошового зобов`язання не звільняє його від відповідальності.

Аналізуючи положення ст.545 ЦК України, слід прийти до висновку, що, приймаючи виконання зобов`язання, кредитор повинен повернути борговий документ боржникові, якщо останній видав його кредиторові. Таким чином, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Приписами ст.533 ЦК України встановлено вимоги щодо валюти виконання грошового зобов`язання, а саме, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд України у своїй постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14 висловив правову позицію з даного приводу, в якій зазначено, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що розписка від 22 серпня 2018 року про надання грошових коштів у борг відповідачу ОСОБА_2 знаходиться у позивача, відтак наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку щодо повернення боргу у розмірі 40000 грн.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При вирішенні питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених ст.ст.536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до частини другої ст.625 ЦК України слід мати на увазі, що проценти, визначені ст.ст.536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст.ст.536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст.625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК України та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Така позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6- 39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої ст.625 ЦК України.

Отже, невиконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі розписки, є підставою для нарахування позивачем трьох процентів річних (ч.2 ст.625 ЦК України), процентів за користування чужими грошовими коштами (ст.536 ЦК України), а також неустойки (пені) за прострочення виконання зобов`язання (ст.549 ЦК України).

Оскільки грошові кошти були отримані 22 серпня 2018 року у розмірі 40000 грн, розрахунок процентів від суми позики повинен здійснюватися виходячи з такого розміру.

Загальна сума 3 % річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми складає за період з 02 вересня 2018 року по 22 квітня 2019 року складає - 766,03 грн, розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 02 вересня 2018 року по 22 квітня 2019 року складає - 9186,85 грн, інфляційні збитки - 3740 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за розпискою відповідача від 22 серпня 2018 року, з урахуванням 3 % річних від простроченої суми та процентів від суми позики відповідно до ст.1048 ЦК України складає 53692,88 грн.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 8, 21, 41, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст.1-16, 525, 526, 530, 540, 541, 545, 553, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 258-259, 263-265, 267, 280-282, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 податковий номер НОМЕР_1 ) борг за договором позики в розмірі 40000 грн, три проценти річних в розмірі 766,03 грн, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 9186,85 грн, інфляційні збитки в розмірі 3740 грн, а всього 53692,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 податковий номер НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя - Г.О. Козленко