Ухвала

18 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 355/867/19

провадження № 61-18152ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , перший заступник Голови Національного банку України Рожкова Катерина Вікторівна,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Сушко Л. П.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недостовірною інформації та припинення дії, яка порушує право.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_3 брати участь в роботі та засіданнях Правління Національного банку України, а також заборонено вчиняти та/або виконувати всі та будь-які дії, пов`язані з виконанням та/або здійсненням повноважень заступника Голови Національного банку України, та/або будь-яку іншу діяльність на посаді заступника Голови Національного банку України до вирішення цього спору по суті.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що внаслідок продовження виконання ОСОБА_3 повноважень першого заступника Голови Національного банку України, у тому числі здійснення керівництва рядом структурних підрозділів Національного банку України, здійснюватиметься завдання непоправної шкоди благу України та українського народу шляхом активного сприяння незаконному задоволенню та заохоченню приватних інтересів акціонерів приватних банків та інших фізичних осіб у сфері банківської діяльності, що, відповідно, грубо порушує права та законні інтереси позивача. Вжиття заходів забезпечення позову не вплине на правовий статус ОСОБА_3 як першого заступника Голови Національного банку України після розгляду справи по суті та не є втручанням у її діяльність.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року про забезпечення позову скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії члену Правління Національного банку України є незаконним, оскільки є безпосередня заборона процесуального законодавства та спеціального закону, що регулює діяльність Національного банку України. Суд першої інстанції втрутився у не передбачений законом спосіб у діяльність юридичної особи публічного права.

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, оскільки, на його думку, судом допущено порушення норм процесуального права. Зазначає, що у публічному доступі наявна інформація про порушення ОСОБА_3 присяги державного службовця, вчинення ряду протиправних дій у власних інтересах та в інтересах третіх осіб. Зазначене, за його твердженням, несе загрозу стабільності банківської системи, зводить нанівець усі зусилля держави у боротьбі з корупцією в Україні. Заявник вважає, що такі обставини є підставою для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 . здійснювати повноваження заступника Голови Національного банку України, проте, суд апеляційної інстанції не врахував фактичні обставини, зазначені у позові та заяві про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову встановлені не для Національного банку України як органу державної влади та його діяльність не була обмежена. Зазначені заходи забезпечення позову носили індивідуальний характер і спрямовувалися виключно і персонально на члена Правління Національного банку України ОСОБА_3 .

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, зазначив, що вжиття судом заходів забезпечення позову не вплине на правовий статус ОСОБА_3 як першого заступника Голови Національного банку України після розгляду справи по суті та не є втручанням у діяльність першого заступника Голови Національного банку України Рожкової К. В., оскільки можливість вжиття такого заходу передбачена процесуальним законом.

З таким висновком Верховний Суд не погоджується з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про Національний банк України» Правління Національного банку є колегіальним органом та складається з шести осіб: Голови Національного банку, першого заступника та заступників Голови Національного банку.

Відповідно до частини другої статті 64-1 Закону України «Про Національний банк України» позови, подані, зокрема проти членів Правління Національного банку, вважаються позовами, поданими проти Національного банку.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про Національний банк України» забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії не допускається

Застереження аналогічного змісту передбачені частиною сьомою статті 150 ЦПК України.

Ураховуючи, що відповідно до положень частини другої статті 64-1

«Про Національний банк України» позови, подані, зокрема проти членів Правління Національного банку, вважаються позовами, поданими проти Національного банку, відповідно забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати повноваження заступника Голови Національного банку України є забороною у здійсненні діяльності Національного банку України.

Забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 виконувати дії, пов`язані із здійсненням повноважень заступника Голови Національного банку України, у цьому випадку накладає обмеження саме на діяльність Національного банку України, забороняючи здійснювати його функції.

Наведене свідчить про те, що, заборонивши ОСОБА_3 брати участь в роботі та засіданнях Правління Національного банку України, а також заборонивши вчиняти та/або виконувати всі та будь-які дії, пов`язані з виконанням та/або здійсненням повноважень заступника Голови Національного банку України, та/або будь-яку іншу діяльність на посаді заступника Голови Національного банку України, суд першої інстанції допустив втручання у діяльність юридичної особи публічного права, здійснення заступником Голови Національного банку України повноважень, передбачених Законом України «Про Національний банк України».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2019 року провадження № 11-350сап19.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції, наклали обмеження на Національний банк України шляхом встановлення непропорційної та невиправданої заборони ОСОБА_3 виконувати дії, пов`язані з виконанням та/або здійсненням повноважень заступника Голови Національного банку України, делегованих відповідно до статей 15, 16, 20 Закону України «Про Національний банк України».

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 . здійснювати повноваження заступника Голови Національного банку України є незаконним, оскільки наявна безпосередня заборона процесуального законодавства та закону, що регулює діяльність Національного банку України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховний Суд зобов`язаний врахувати, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанції доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , першого заступника Голови Національного банку України Рожкової Катерини Вікторівни про визнання недостовірною інформації та припинення дії, яка порушує право, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко