РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/1514/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/1205/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.,

за участі представника позивача - адвоката Крестинської Людмили Аполлінаріївни,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 червня 2017 року у складі судді Іванків О.В., ухвалене в смт. Володимирець Рівненської області, повний текст судового рішення складено 07 червня 2017 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В подальшому позивач відмовилась від позовних вимог до ОСОБА_2 , з яким спір вирішено добровільно, і уточнивши позовні вимоги, просила залучити до участі в справі співвідповідача - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», з якого (повторно уточнивши позовні вимоги 06.04.2017 р. - а.с. 145 т.1) просила стягнути на її користь шкоду, завдану смертю її чоловіка - ОСОБА_3 , а саме: матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання у розмірі 8069 грн. та кошти на утримання дітей та дружини загиблого потерпілого в загальному розмірі 94892,40 грн., щомісячними платежами згідно наданого позивачем розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 16536 грн.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_3 в загальній сумі 94892 грн. 40 коп., в т.ч. 22068 грн. - відшкодування, яке належить до виплати позивачу, 15447 грн. 60 коп. - відшкодування, яке належить до виплати неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 57376 грн. 80 коп. - відшкодування, яке належить до виплати малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_1 відшкодування понесених нею витрат на поховання чоловіка ОСОБА_3 в сумі 8069 грн. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в загальній сумі 49608 грн., із розрахунку по 16536 грн. в користь позивача та дітей померлого ОСОБА_3 : сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Всього стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 152569 грн. 40 коп. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в дохід держави судовий збір в сумі 1525 грн. 69 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , повинно сплатити витрати на поховання, понесені відповідачем, як це передбачено у статті 1201 ЦК України, відшкодувати шкоду, заподіяну смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, та моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування, суд виходив із того, що, за встановлених обставин, потерпілими є дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому кожен із них має право на страхове відшкодування.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» оскаржило його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно п.4 полісу № АІ/4658186 від 04.12.2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 100000 грн. Відповідно до п. 9.4 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування, однак, суд стягнув з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 кошти в загальній сумі 152 569,40 грн., що перевищує ліміт відповідальності Страховика. Зауважує, що відповідно до п. 27.4. ст. 27 вищевказаного Закону передбачено відшкодування Страховиком витрат на поховання, однак суд безпідставно стягнув з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» витрати на поминальний обід в розмірі 2744 грн., оскільки церемонія поминання не відноситься до поховання. Верховний Суд України в ухвалі від 29.09.2010 року по справі №6-35316св10 вказав, що понесені на організацію поминального обіду витрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує страховик, а тому з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 мало бути стягнуто витрати на поховання в сумі 5325 грн., без стягнення витрат на поминальний обід в сумі 2744 грн. Вказує, що позивач на власний суб`єктивний розсуд здійснила вільне тлумачення правової норми, а саме: ч. 2 ст. 1200 ЦК України та зробила припущення, що якщо потерпілий не працював, то розрахунок шкоди здійснюється із базису мінімальної заробітної плати. Вважає, суд на вказане уваги не звернув та помилково задовольнив позов в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Стверджує, що потерпілий ОСОБА_3 отримував не пенсію, а допомогу у зв`язку із доглядом за дитиною-інвалідом, розмір якої становить 2206,80 грн., тобто, отримувана соціальна допомога не належала особисто їх отримувачу - ОСОБА_3 , оскільки спрямовувалась дитині-інваліду. Додає, що ОСОБА_3 був лише отримувачем цих коштів в силу того, що дитина не набула необхідного обсягу цивільної дієздатності. Вважає, що оскільки потерпілий ОСОБА_3 не працював та не отримував жодних інших доходів, у його дітей не виникло право на відшкодування шкоди, завданої його смертю. Зазначає, що дитина-інвалід не позбавлена на отримання соціальної допомоги, оскільки цю допомогу можливо переоформити на іншу особу - матір ОСОБА_1 .. Доводить, що суд провів неправильні розрахунки сум та стягнув відповідні суми одноразово, а не щомісячно до досягнення певного віку, що суперечить вимогам ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд не врахував, як порядок розрахунку страхового відшкодування, так і порядок його виплати, а також провів неправильний розрахунок моральної шкоди. Станом на дату ДТП (29.11.2015 року) мінімальна заробітна плата складала 1378 грн., тому загальний розмір стягуваної моральної шкоди мав становити 16536 грн. і саме цей загальний розмір моральної шкоди мав виплачуватися рівними частинами на користь позивача та дітей померлого, тобто по 5512 грн. на кожного (16536 : 3), а не по 16536 грн., як визначив суд першої інстанції. З наведених підстав просить змінити оскаржуване рішення суду та стягнути із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»: на користь ОСОБА_1 5325 грн. витрат на поховання та 5512 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 5512 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 5512 грн. моральної шкоди, а всього: 21861 грн., в решті позову відмовити за безпідставністю.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Крестинська Л.А. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 29 листопада 2015 року на 73 км автодороги Переброди-Дубровиця-Володимирець-Суховоля, поблизу с. Берестівка Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на - ОСОБА_3 .. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

29 листопада 2015 року відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000047 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 22 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000047, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 грудня 2014 року серії АІ НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 листопада 2015 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дітьми загиблого ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 ..

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який здійснював експлуатацію джерела підвищеної безпеки, була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а дорожньо-транспортна пригода, що сталася 29 листопада 2015 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , є страховим випадком.

За змістом статей 9, 22-28, 35 вказаного Закону, настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Виходячи з того, що в даному випадку мають місце всі умови, визначені законом для здійснення страхового відшкодування, страховик зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь наступні суми: витрати на поховання у розмірі 8069 грн., кошти на утримання дітей та дружини загиблого потерпілого в загальному розмірі 94892,4 грн., щомісячними платежами згідно наданого позивачем розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 16536 грн.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом дано правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін щодо стягнення витрат на поховання, передбачених ст.1201 ЦК України, щомісячного відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на користь його дружини та дітей, а також моральної шкоди.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Із наданих суду письмових доказів - довідки № 1263, виданої виконавчим комітетом Довговільської сільської ради, рахунку №94, виданого ПП Слива та рахунку б/н від 30.11.2015 року, виданого Володимирецьким комбінатом громадського харчування, вбачається, що позивач понесла витрати на поховання свого чоловіка, в т.ч. на придбання домовини та інших речей для поховання - 5325 грн, на оплату поминального обіду - 2744 грн.

Покликання апеляційної скарги на те, що витрати на оплату поминального обіду не витратами на поховання, апеляційним судом оцінюються критично. Статтею 7 ЦК України передбачено, що цивільні правовідносини регулюються не лише актами законодавства та договором, а також і звичаєм. Зважаючи на те, що проведення поминального обіду є усталеним звичаєм, витрати в сумі 8069 грн, понесені позивачкою у зв`язку із похованням чоловіка, підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

У відповідності до ст.27.2 Закону 1961-1У, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мають його діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відповідності до п.1 ч.1 ст.1200 ЦК України - до досягнення повноліття, та дружина - у відповідності до п.4) ч.1ст.1200 ЦК України - у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення 14-ти річного віку.

Згідно ч. ч. 2 та 3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Доводи апеляційної скарги про те, що виплати, які одержував померлий ОСОБА_3 на утримання дитини-інваліда, не можуть бути включені до доходів та підставою для нарахування відшкодування, апеляційним судом відхиляються.

Згідно ч.2 ст.1200 ЦК України, до складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Таким чином, доходом потерпілого може бути як пенсія, так і аналогічні (тобто соціальні) виплати, в даному випадку - цільова державна допомога, яку щомісячно отримував ОСОБА_3 , а, отже, така допомога є доходом померлого і підлягає включенню для обрахування суми відшкодування на користь позивачки.

Як вбачається зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Як вбачається зі ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Факт заподіяння позивачці та її дітям моральної шкоди судом встановлено, і вона знайшла свій вияв у моральних стражданнях, яких позивачка та її з потерпілим діти зазнали внаслідок втрати чоловіка та батька, а також раптовими та суттєвими змінами у звичному укладі життя родини: втрата найріднішої людини, батьківської турботи та піклування, підтримки чоловіка, внаслідок чого позивачка змушена самостійно виховувати дітей, виконувати всю роботу по господарству, а також здійснювати догляд за сином-інвалідом, що до часу своєї смерті робив ОСОБА_3 ..

Вищенаведені обставини ретельно проаналізовані судом першої інстанції і їм дана належна правова оцінка.

Разом з тим, місцевим судом помилково визначено загальний розмір страхового відшкодування, у зв`язку з чим рішення суду не може залишитися чинним.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 000,00 грн на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що потерпілим є юридична та фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаною нормою закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З указаного вбачається, що потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 листопада 2015 року, ОСОБА_3 , а особами, які мають право на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, є його дружина - ОСОБА_1 та діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Як вбачається із полісу № АІ/4658186 від 04.12.2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 100 000 грн (а.с. 64).

Зважаючи на наведене, стягнення судом першої інстанції відшкодування на користь позивача в розмірі 152 569,40 грн. є неправомірним і таким, що прямо суперечить положенням договору, яким врегульована відповідальність застрахованої особи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права та умови договору, які регулюють межі відповідальності страховика, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 червня 2017 року скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, п/р № НОМЕР_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м.Київ, МФО 380805) в користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_3 в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Боймиструк С. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.