ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/402/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090000 Чубай В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 05.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.10.2018 року склала 30033, 74 гривень, в тому числі: 12 625,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 968, 41 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8 533, 94 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 406,37 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 квітня 2011 року у розмірі 21 498, 80 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 625,02 грн, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 6 968,41 грн, заборгованість за штрафом (фіксована частина) у розмірі 500 грн, заборгованість за штрафом (процентна складова) у розмірі 1406, 37 грн, а також судові витрати у розмірі 1261, 24 грн.

В мотивування рішення судом зазначено, що за результатами дослідження матеріалів справи, зокрема матеріалів службового розслідування, аналізу пояснень відповідача, а також беручи до уваги його подальшу пасивну поведінку, суд дійшов висновку про недотримання останнім Умов та правил надання банківських послуг щодо зберігання спеціального платіжного засобу (кредитної картки), контролювання руху коштів та повідомлення банку про платіжні операції, внаслідок чого стало можливим використання кредитної картки та ініціювання платіжних операцій іншою особою, яка не мала на це законного права.

Разом з тим, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 533,94 грн, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні у зв`язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та неправильним застосування норм матеріального права, тому просив апеляційний суд скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову банку.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що позивачем не надано доказів, що б свідчили про його винні дії чи бездіяльність, які б призвели до втрати банківської картки, та в послідуючому її незаконного використання.

Вказує, що дослідженими судом матеріалами службового розслідування проведеного службою безпеки АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що 02 вересня 2017 року іншою особою, а не відповідачем, було проведено ряд операцій з використанням його картки та мобільного телефону.

Зазначає, що обставини зникнення його банківської картки та телефону з автомобіля, що вибув поза волею відповідача в період часу з 1 години 00 хвилин 02 вересня 2017 року по 19 годину 00 хвилин 02 вересня 2017 року, він повідомив позивача та поліцію 29 вересня 2017 року, коли на його мобільний телефон № НОМЕР_1 надійшло СМС - повідомлення такого змісту: «Нагадуємо 2017-10-02 за покупку на 12999 грн з вашої картки буде знято регулярний платіж «Миттєва розстрочка» - 1128 грн 62 коп». Таким чином вважає, що він вчасно повідомив позивач про незаконне використання банківської картки.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

В матеріалах справи міститься анкета-заява від 05.04.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у відповідності до якої ОСОБА_1 отримав платіжну картку «Універсальна».

Крім того, у анкеті-заяві зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку банку станом на 25.10.2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 30 033, 74 гривень, в тому числі: 12 625,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6968, 41 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8 533, 94 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 406,37 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина першастатті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2023цс16.

Відповідно до листа слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Ходосовської О.В., в провадженні Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області на стадії досудового розслідування перебуває кримінальне провадження №0009902, внесене до ЄРДР 12 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, по факту заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом в якому відповідач має статус потерпілого.

Відповідно до матеріалів службового розслідування, проведеною службою безпеки АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що 02 вересня 2017 року з використанням кредитної картки відповідача проведено оформлення кредиту за послугою по програмі «Оплата частинами» на суму 12 999 грн; здійснено дві невдалі операції з оформлення кредитів, проведено поповнення мобільного рахунку на суму 07,00 грн; проведено поповнення картки; зняття коштів в банкоматах інших банків, проведено оплату за інший товар на загальну суму 804,47 грн; здійснено невдалу спробу зняття коштів у сумі 600 грн.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Відповідно до п. 1, 2, 5, 6 розділу VI вказаного Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що дізнався про зняття коштів з його банківської картки 29 вересня 2017 року та відразу звернувся до поліції та банку із заявою про вибуття коштів поза його волею. Вказував, що картка та мобільний телефон знаходились в його автомобілі, який був викрадений 02 вересня 2017 року та повернутий йому цього ж дня. У зв`язку із поверненням автомобіля він не звертався до поліції про факт його крадіжки.

В даній категорії справ, судом встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

З матеріалів службового розслідування видно, що для оформлення клієнтом послуги «Оплата частинами» необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки; POS-термінал торгівельної точки повинен бути підключеним до спеціального сервісу для надання даного виду послуги; при зверненні покупця касир торгівельної точки проводить через POS-термінал надану клієнтом кредитну картку, вказує суму покупки, кількість платежів, після чого клієнт вводить ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки; при позитивному розгляді заявки на оформлення даного (вибраного) продукту POS-термінал видає чек.

Крім того, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що телефон клієнта та кредитна картка знаходилися 02.09.2017 року в третіх руках.

Відповідно до п. 2.1.1.7.3, 2.1.1.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у разі якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. Держатель карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в стоп-лист платіжною системою.

Пункт 2.1.3.8. вказаних Умов та Правил, у разі втрати карти, ПІНу, постійного пароля, одноразових паролів або виникнення у держателя підозр, що карта, ПІН, постійний пароль, одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання картки, ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів держатель повинен негайно повідомити банк для припинення дії картки. Держатель несе відповідальність за всі операції з карткою, вчинені по дату отримання банком повідомлення від клієнта про втрату карти включно.

Враховуючи застосовані норми матеріального права, встановивши, що ОСОБА_1 не виконав вимоги Положення, Умов та Правил надання банківських послуг щодо зберігання спеціального платіжного засобу (картки), контролювання руху коштів та повідомлення банку про платіжну операцію, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відповідальності відповідача за неналежне виконання умов кредитного договору.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що грошові кошти були зняті з використанням картки у м. Черкаси, з використанням ПІНу клієнта, мобільного телефону та те, що відповідач після виявлення факту зникнення коштів звернувся до правоохоронних органів та банку тільки 29 вересня 2017 року, хоча згідно умов надання банківських послуг та вищевказаного положення повинен був контролювати рух коштів за своїм рахунком. Враховуючи, що відбулося викрадення його автомобіля із зазначеною карткою, мобільним телефоном та іншим майном, не перевірив виниклих ризиків використання, у зв`язку із вказаними обставинами, третіми особами його картки та можливість зняття ними коштів.

Визначений судом першої інстанції розмір кредитної заборгованості, який підлягає стягненню на користь банку сторонами не оскаржується.

Доводи відповідача про те, що суд не встановив, що позивачем надано до суду саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, які являються складовою частиною укладеного 05 квітня 2011 року кредитного договору, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що в суді першої інстанції ним не заперечувався факт укладення договору на вказаних умовах.

Інші аргументи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді