Справа № 368/816/19
Рішення

Іменем України

"11" жовтня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Дерев"янкоЯ.С.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

04.07.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області 21 серпня 1999 року, а/з № 5, - розірвати

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права.

З відповідачкою по справі вони перебувють в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1999 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб.

Від шлюбу мають дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є він з відповідачкою. Що стверджується копією свідоцтва про народження дочки.

Шлюбно-сімейні стосунки між ним та відповідачкою припинені з червня 2019 року, причиною цьому послужило те, що між ним та відповідачкою на протязі їхнього подружнього життя виникають постійні сварки, непорозуміння. У відповідачки дуже поганий характер, вона не витримана, вона починає сварку безпричинно і його намагається ображати, принижувати його честь та гідність.

Постійні сварки та непорозуміння призвели до того, що сім`я їхнярозпалася, він втратив почуття поваги та любові до відповідачки і тому шлюбні стосунки вони припинили.

Після чергової сварки з відповідачкою він вимушений був забрати свої особисті речі і переїхати проживати в село до своєї матері за вищевказаною адресою, де проживає по теперішній час.

Така поведінка відповідачки в сім`ї дуже негативно впливала на стан його здоров`я, оскільки він ветеран АТО, а проживання в такій обстановці, яку створювала постійно йому відповідачка, причім безпідставно, погіршувала йому стан його здоров`я.

Він не бажає миритися з відповідачкою, оскільки на протязі нашого життя він вже дного разу звертався в червні 2012 року до Кагарлицького суду з заявою про розірвання плюбу, але відповідачка його перепросила, обіцяла, що змінить своє відношення до нього та змінить характер, але після двох місяців сімейного життя, знову почала створювати йому неможливі умови життя.

Враховуючи такі відносини між ними, він вважає, що примирення між ними неможливе, а тому він вважає, що сім`я їхня давно розпалася і шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки примирення та збереження сім`ї є неможливим і недоцільним.

Спільно нажите майно, яке б підлягало поділу, вони розділять в добровільному порядку.

Згідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 23, 28 ЦПК України, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, - позивач просить суд винести рішення, яким позов задовольнити.

04.07.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

25.07.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 14 год. 00 хв. 26.09.2019 року.

26.09.2019 року слухання справи знято з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого судді Закаблука О.В. у відпустці, призначено справу до розгляду на 11 год. 00 хв. 11.10.2019 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 11.10.2019 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Майнових спорів між ними немає, спору щодо місця проживання дитини, - немає.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 11.10.2019 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідачки ОСОБА_2 , в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов визнає, їй зрозумілі процесуальні наслідки визнання позову, проти надання терміну на примирення категорично заперечує, після розірвання шлюбу має бажання мати прізвище « ОСОБА_4 », майнових спорів немає, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини, - немає.

Визнання позову відповідачкою ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення з підготовчого судового засідання на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, виданої 17.07.2019 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідачка по справі, - ОСОБА_2 , з 05.01.2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на місце реєстрації та проживання відповідачки, - фізичної особи, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 29 листопада 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка село Мирівка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 1 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

21 серпня 1999 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_5 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане (повторно) 04 липня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка село Мирівка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 21 серпня 1999 року, про що 21 серпня 1999 року складено відповідний аковий запис за № 05.

Прізвища після реєстрації шлюбу:

Чоловіка

ОСОБА_7 ОСОБА_4 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину, - ОСОБА_8 , 2003 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , видане Повторно) 04 липня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в село Мирівка Кагарлицького району Київської області, Україна, про що 23 серпня 2003 року складено відповідний актовий запис за № 07.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько ОСОБА_1 , - позивач по даній справі.

Мати ОСОБА_2 , - відповідачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 остаточно не проживають як одна сім`я понад з червня 2019 року, проте, до цього між ними на протязі років існують неприязні відносини.

Відповідно, хоча сторони проживають на спільній житловій площі, проте, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з відповідачкою по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно сімейні відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , тому категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , то вона в письмовій заяві позов визнала, просила суд слухати справу без її участі, категорично заперечувала проти надання терміну на примирення.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, так і у відповідачки ОСОБА_2 , яка категорично заперечувала проти надання терміну на примирення, - що є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки ОСОБА_2

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - на протязі років відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на поведінку сторін, - лише посилюються, що призводить до постійних сварок, споглядання яких на думку суду неповнолітньою дитиною негативно впливає на морально психологічний розвиток дитини.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком не проживають як чоловік та жінка, у позивача відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , відповідачка також категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, відповідно, - у сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, сторони мають окреме особисте життя.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві, та в письмовій заяві, яку направив позивач на адресу суду..

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , то вона також категорично наполягає на розірванні шлюбу, заперечує проти надання терміну на примирення.

Вищевказані факти зводять нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище, а також, особливо, існування інших особистих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше, спору шодо проживання спільних малолітньої дитини немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - відповідачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки, так і інтересам неповнолітньої дитини.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги відповідачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_4 ».

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки ОСОБА_2 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_4 », причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, як це передбачено нормою сімейного права, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_1 судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_1 , не стягуючи такі витрати з відповідачки ОСОБА_2 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачки, інтересам неповнолітньої дитини, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 27324597 - 1 від 04 липня 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім сорок) грн. 40 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_1 ні в прохальній частині позовної заяви, ні в заяві про слухання справи без його участі не ставить питання про стягнення судових витрат з відповідачки ОСОБА_2 , то суд приходить до висновку, що судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_1 , не стягуючи їх з відповідачки ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21 серпня 1999 року виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 29 листопада 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою село Мирівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 4 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане (повторно) 04 липня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 05 від 21 серпня 1999 року, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці село Мирівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 4 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаійний номер НОМЕР_4 , залишити прізвище, - ОСОБА_4 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.