Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 761/35602/16-ц

провадження № 61-2864св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулешір Світлана Орестівна, на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року в складі судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), третя особа - ОСОБА_2 , про припинення зобов`язань за договором поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі -

ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 37 000 дол. США зі сплатою 14,49 % річних з кінцевим термітом повернення кредиту до 16 січня 2017 року.

Кредитні зобов`язання були забезпеченні договором поруки, укладеним

17 січня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1

Позичальник перестала виконувати свої кредитні зобов`язання (сплачувати чергові платежі за кредитним договором) у січні 2015 року, тому саме з цього часу у банка виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості.

Відповідач 18 серпня 2016 року направляв вимогу позичальнику, проте з позовом до суду не звертався.

Вказував, що банк пропустив строк звернення до поручителя як до солідарного боржника за кредитним договором, тому вважав договір поруки припиненим.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати зобов`язання за договором поруки від 17 січня 2007 року, укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , припиненими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено, що у січні 2015 року здійснено саме останній платіж по кредитному договору, а також що банк з позовом до суду про стягнення боргу не звертався. Також суд не може брати до уваги не підтверджені належними та допустимими доказами слова позивача про те, що відповідач надіслав вимогу позичальнику щодо погашення заборгованості від 18 червня 2016 року, враховуючи відсутність вказаної вимоги у матеріалах справи.

Під час проведення підготовчого засідання, яке проводилось за участі позивача, останнім не заявлялись клопотання щодо витребування, забезпечення доказів. Представник позивача повідомив про відсутність додаткових доказів, зазначив, що докази долучено до матеріалів справи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що під час розгляду справи не було встановлено порушення банком прав чи інтересів позивача.

Наведені позивачем доводи не знайшли підтвердження також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, підстави для застосування положень статті 559 ЦК України відсутні.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулешір С. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції скасувати.

Також в касаційній скарзі міститься клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені без з`ясування дійсних обставин справи та без належної оцінки доказів, тому їх не можна визнати законними і обґрунтованими.

Позичальник перестав платити регулярні платежі за кредитним договором

у січні 2015 року, саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості.

Відповідач надсилав вимогу позичальнику від 18 серпня 2016 року, проте з позовом до суду не звертався.

Банк пропустив можливість звернення до поручителя як солідарного боржника по кредитному договору, що підтверджується поданими до суду квитанціями.

Ні судом, ні стороною відповідача не спростовано, що позичальник здійснив останній платіж у січні 2015 року.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2019 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Білої І. В. подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Наявна у матеріалах справи фотокопія квитанції не є підставою для припинення поруки.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 січня 2007 року між ОСОБА_2 та

ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 37 000 дол. США зі сплатою 14,49 % річних з кінцевим строком повернення кредиту до 16 січня 2017 року.

Кредитні зобов`язання були забезпеченні договором поруки, укладеним

17 січня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язань у цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Згідно з пунктом 2.2 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд при вирішенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, та застосовані норми права

Підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначені у статті 403 ЦПК України.

Разом з тим, клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не мотивоване.

Вивчивши дане клопотання, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені статтею 403 ЦПК України, для його задоволення, а заявником не наведено обґрунтованих мотивів щодо цього.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Разом з тим, частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Заявлячи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що у січні 2015 року був здійснений останній платіж за кредитним договором, а 18 серпня 2016 року відповідач направляв вимогу про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частини третій статті 12 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції та перегляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).

Проте на підтвердження заявлених вимог позивач надав лише копії квитанції про погашення кредиту.

Під час розгляду справи позивачем інших доказів надано не було та не заявлялось інших клопотань про їх витребування, в тому числі документів з банку.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позивачем не доведено, що у січні 2015 року здійснено саме останній платіж по кредитному договору. Не доведеними є посилання позивача на те, що відповідач надіслав вимогу позичальнику щодо погашення заборгованості від 18 червня 2016 року, враховуючи відсутності вказаної вимоги у матеріалах справи.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судові рішення ухвалені без з`ясування дійсних обставин справи, тому їх не можна визнати законними і обґрунтованими, оскільки саме позивач повинен довести заявлені вимоги належними та допустимими доказами, проте такі докази у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Також позивачем не наведено підстав звільнення від доказування, які визначені статтею 82 ЦПК України.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулешір Світлана Орестівна, про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення зобов`язань за договором поруки, відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулешір Світлана Орестівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк