Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 205/1460/15-ц

провадження № 61-13198св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в процесі розгляду справи, зазначало, що між КП «Теплоенерго» та ОСОБА_1 , яка є власником нежитлового приміщення № 1 літ. «А -7» у житловому будинку АДРЕСА_3 , укладено договір від 01 лютого 2011 року № 1648 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, відповідно до якого КП «Теплоенерго» здійснює виробництво та постачання теплової енергії до об`єкту споживача. Станом на 25 січня 2015 року заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію становить 84 978,24 грн. Відповідач неодноразово повідомлялася про необхідність сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію, проте до цього часу добровільно заборгованість за теплову енергію не сплатила.

Посилаючись на викладене, КП «Теплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання за період із жовтня 2012 року до грудня 2014 року в розмірі 108 642,82 грн, з яких: сума основного боргу - 84 978,24 грн, 3 % річних - 3 970,75 грн, інфляційні збитки - 10 877,25 грн, штрафні санкції - 8 816,58 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року позовні вимоги КП «Теплоенерго» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період із жовтня 2012 року до грудня 2014 року в розмірі 108 642,82 грн, з яких: сума основного боргу - 84 978,24 грн, 3 % річних - 3 970,75 грн, інфляційні збитки - 10 877,25 грн, штрафні санкції - 8 816,58 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2016 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року справу за позовом КП «Теплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію надіслано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

В уточнених позовних вимогах КП «Теплоенерго» посилалося на те, що протягом опалювальних періодів з жовтня 2012 року до квітня 2016 року надавало теплову енергію за адресою: АДРЕСА_3 власником нежитлового приміщення № 1 у цьому будинку є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року. У зв`язку із несвоєчасним проведенням відповідачем розрахунків за надану теплову енергію виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2017 року становить 232 940,87 грн,

з яких: сума основного боргу - 185 283,74 грн, 3 % річних - 7 238,62 грн, інфляційні збитки - 26 586,69 грн, штраф за порушення умов договору - 13 831,85 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданого розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання неможливо встановити, чи були враховані постачальником теплової енергії акти про обстеження об`єкта споживання теплової енергії та чи проводився перерахунок заборгованості у зв`язку з неякісним наданням послуг з теплопостачання.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року скасовано, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з жовтня 2012 року до січня 2017 року у розмірі 185 283,71 грн, 3 % річних у розмірі 7 238,62 грн, інфляційні збитки у розмірі 26 586,69 грн, штраф за порушення умов договору у розмірі 13 831,85 грн, судовий збір у розмірі 5 545,36 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач отримувала послуги з теплопостачання у належному їй на праві власності нежитловому приміщенні, але належним чином за них не сплачувала.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову суду

апеляційної інстанції скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що апеляційний суд задовольнив позов про стягнення заборгованість за відсутності як розрахунку заборгованості, так і доказів кількості спожитої теплової енергії; безпідставно застосував положення статті 625 ЦК України.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У серпні 2019 рокудо Верховного Суду надійшов відзив КП «Теплоенерго» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Мотивуючи відзив, заявник зазначив, щоапеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних, інфляційних збитків та штрафу за порушення умов договору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу

№ 205/1460/15-ц з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року зупинено дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .

01 лютого 2011 року між КП «Теплоенерго» та ОСОБА_1 укладено договір № 1648 про постачання теплової енергії, за умовами якого теплопостачальне підприємство взяло на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язався одержувати теплову енергію та сплачувати теплопостачальному підприємству її вартість за встановленими тарифами в терміни та на умовах, передбаченими цим договором.

Згідно з пунктом 6.2 договору облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою: АДРЕСА_4 .

25 листопада 2011 року між КП «Теплоенерго» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору від 01 лютого 2011 року № 1648 про постачання теплової енергії.

З наданого КП «Теплоенерго» розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за надані послуги з теплопостачання за договором № 1648, яка станом на 25 січня 2015 року становить 84 978,24 грн, а за період з січня 2015 року до січня 2017 року ця заборгованість становить 100 305,47 грн, яка відповідачем не оплачується.

КП «Теплоенерго» надало рахунки на оплату наданих послуг з теплопостачання та акти здачі-приймання теплової енергії за договором від 01 лютого 2011 року № 1648.

Згідно з висновком експерта № 3139-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року, підписи від імені ОСОБА_1 у графах «Споживач» актів здачі-приймання теплової енергії за договором від 01 лютого 2011 року № 1648, а саме: від 31 січня 2015 року № 143 на суму 11 048,77 грн, від 28 лютого 2015 року № 1008 на суму 9 156,01 грн, від 31 березня 2015 року № 1856 на суму 9 962,53 грн, від 30 квітня 2016 року № 2579 на суму 1 136,03 грн, від 30 квітня 2015 року № 2916 на суму 2 609,06 грн, від 31 жовтня 2015 року № 8479 на суму 2 902,09 грн, від 30 листопада 2015 року № 9335 на суму 5 026,87 грн, від 31 грудня 2015 року № 10267 на суму 6 896,96 грн, від 31 січня 2016 року № 97 на суму 10 039,73 грн, від 29 лютого 2016 року № 901 на суму 8 161,49 грн, від 31 березня 2016 року № 1724 на суму 4 838,10 грн виконані не ОСОБА_1 .

З акта про обстеження об`єкта споживання теплової енергії від 28 листопада 2012 року № 39, складеного контролером КП «Теплоенерго» та споживачем ОСОБА_1 , вбачається, що температура повітря у приміщеннях за адресою: АДРЕСА_3 , становила 13° С, 17° С, 16 С , 20°С, у батарей верх теплий, низ холодний.

З акта про обстеження об`єкта споживання теплової енергії від 18 грудня 2012 року № 58 відомо, що температура повітря у приміщеннях становила 16°С, 12°С, 9°С, 17°С, 18°С, 14°С.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи Верховний Суд та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до статті 67 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з аналізу наведених норм закону, а також встановивши, що відповідач зобов`язання за договором про надання послуг з теплопостачання у належному їй нежитловому приміщенні виконувала неналежним чином, врахувавши те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження її звернення до відповідача із заявами про ненадання послуг або надання їх неналежної якості, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, взявши до уваги, що встановлені тарифи на опалення у нежитлових приміщеннях відповідач в установленому законом порядку не оскаржувала, доказів на підтвердження того, що вона відмовилася у встановленому законом порядку від надання позивачем послуг з теплопостачання, відповідач також не надала, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенерго» заборгованості зі сплати за теплопостачання за період з жовтня 2012 року до січня 2017 року у розмірі 185 283,71 грн, 3 % річних у розмірі 7 238,62 грн, інфляційних збитків у розмірі 26 586,69 грн та штрафу за порушення умов договору у розмірі 13 831,85 грн.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року зупинено дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку, слід поновити дію цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун
М. Є. Червинська