ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Київ

справа № 755/3013/19

провадження № 22-ц/824/10911/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у складі судді Марфіної Н.В., повний текст складений 26.04.2019 року,

встановив:

У лютому 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором б/н від 26 серпня 2010 року у розмірі 29 202 грн. 77 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6 817 грн. 23 коп., заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом в розмірі 10 727 грн. 67 коп., пені в розмірі 9 791 грн. 07 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована складова), 1 366 грн. 80 коп. (процентна складова).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 26 серпня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В наслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 серпня 2010 року на загальну суму 8 684 грн. 03 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та пені скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В решті вимог рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк вказує про те, що всі операції за кредитним договором, а також те, як само нараховувались проценти за користування кредитними коштами, прострочені проценти, санкції (пеня), комісія, сума нарахованого чергового платежу, сума простроченого платежу, чітко зазначені в розрахунку заборгованості, що не було належно проаналізовано судом першої інстанції. Отже, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами. На думку позивача, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме сплати відсотків за користування кредитом всупереч вимогам договору та нормам Цивільного кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 8 684 грн. 03 коп. сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у Приватбанку (а. с. 7).

Відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, між сторонами було укладено договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед банком, яка згідно із поданим позивачем розрахунком станом на 20 січня 2019 року становить 29 202 грн. 77 коп. і складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6 817 грн. 23 коп., заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом в розмірі 10 727 грн. 67 коп., пені в розмірі 9 791 грн. 07 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована складова), 1 366 грн. 80 коп. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період після збільшення відсоткової ставки. Крім того, позивачем не долучено належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити укладення між сторонами договору про зміну умов кредитування. Вимоги про стягнення з боржника за одне й те саме порушення одночасно штрафів та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю та порушує ст. 61 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши 26 серпня 2010 року анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його користування, на перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не повернув отримані у кредит грошові кошти у розмірі 6 817 грн. 23 коп., тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з нього вказаної заборгованості.

Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком змінювалася процентна ставка за користування кредитом, зокрема з 1 квітня 2015 року процентна ставка збільшена до 43.20% та остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Матеріали справи не містять даних про причини зміни розміру процентної ставки, а також суду першої інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з ним даної дії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами у збільшеному розмірі, які не були погоджені з позичальником.

При цьому, судом першої інстанції правильно відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками, оскільки на час зміни відсоткової ставки, заборгованість відповідача становила 0,00 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, оскільки одночасне стягнення штрафу і пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було належно проаналізовано розрахунок заборгованості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дав оцінку зазначеній обставині, і колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині.

Інші доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішенняДніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: