Постанова

Іменем України

25 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 509/1760/16-ц

провадження № 61-32728св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Садівниче об'єднання громадян «Західний»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року у складі судді Гандзій Д. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М., Кононенко Н. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до СОГ «Західний» в якому просила суд, визнати незаконним та скасувати рішення правління СОГ «Західний» від 19 травня 2013 року в частині виключення її з членів СОГ «Західний» та вилучення її земельної ділянки № АДРЕСА_1 , поновивши її права на цю земельну ділянку та майно, яке на ній розташоване та стягнути з відповідачів судовий збір 551,20 грн, мотивуючи порушенням своїх прав як члена СОГ «Західний» з числа якого її було незаконно виключено.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що будь-яких належних та допустимих доказів прийняття ОСОБА_1 в члени СОГ до суду не надано, також відсутні документальні докази належності позивачці на праві власності спірної земельної ділянки та нібито знаходження на ній будь-якого майна, повернути яке вона просить, не надавши суду належних доказів існування будь-якого майна на спірній ділянці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

08 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, вказувала, що судами безпідставно прийнято до уваги пояснення осіб, які невідомі позивачеві, халатно віднеслись до доказів у справі, не повідомили належним чином сторін у справі.

Вказувала, що суди не звернули уваги на наявність у позивача квитанцій про сплату членських внесків на земельну ділянку за 2007, 2008 роки та банківські квитанції по 2013 рік, а саме 20 вересня 2013 року було сплачено членські внески через поштове відділення.

Крім того, відповідачем не було надано до суду рішення про виключення позивача з членів СГО та відомостей з статистичної та фінансової звітності і судом не витребовувалось, що призвело до хибних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно п.п. 1.7, 2.4, 2.5 Статуту СОГ «Західний» (зареєстрованого в Овідіопольському районному Управлінні юстиції Одеської області 25 червня 1999 року, свідоцтво № 3), яке є юридичною особою - член об`єднання, який систематично не виконує зобов`язання, або перешкоджає своїми діями досягненню мети діяльності об`єднання, може бути виключений з його складу. Рішення про виключення з членів об`єднання може бути оскаржено в суді. Об`єднання вносить платежі до бюджету згідно діючого законодавства та веде облік своєї діяльності у встановленому порядку, веде статистичну і бухгалтерську звітність та несе відповідальність згідно із законодавством України.

Пунктом 3.1 Статуту передбачено, зокрема, що загальні збори або збори уповноважених вважаються такими, що відбулися, якщо на них були присутні не менш 50% + 1 член об`єднання або уповноважених, затверджують Статут, вносять до нього зміни і доповнення, вирішують питання про вступ або виключення із членів об`єднання або доручають це Раді об`єднання, вирішують питання закріплення земельних ділянок за громадянами, що вступають у члени об`єднання, приймають рішення про відключення садових будинків від постачання електроенергії та водопостачання у зв`язку з несвоєчасною сплатою членських внесків (а.с. 111-116).

Крім цього, Розділом 4 Статуту передбачено, що прийом громадян в члени об`єднання здійснюється за письмовою заявою вступника, загальними зборами або зборами уповноважених, або Радою об`єднання в місячний строк з дня подання заяви. Кожен громадянин, прийнятий в члени об`єднання - вносить встановлений Радою об`єднання вступний внесок і є повноправним членом об`єднання після сплати ним вступного, членського внесків. Рада об`єднання видає кожному члену об`єднання протягом місяця з дня прийняття членську книжку. За членами об`єднання, рішенням Ради - закріплюються земельні ділянки, на яких член об`єднання може здійснювати будівництво садового будинку та інших споруд, при узгодженні з відповідними районними службами. Член об`єднання має право, зокрема, продати земельну ділянку, яка належить йому на правах власності.

Пунктом 4.7 Статуту передбачено - член об`єднання зобов`язаний, зокрема, утримувати в порядку садову ділянку та прилеглу територію, своєчасно сплачувати внески в розмірах і строках, встановлених загальними зборами або Радою об`єднання. У випадках невиконання членом об`єднання обов`язків, передбачених Статутом, або порушення законодавства України, що спричинило або могло спричинити збиток, за рішенням Ради об`єднання, вказана особа може бути виключена з членів об`єднання. Особа, прийнята в члени об`єднання, замість вибулого (виключеного) з членів об`єднання, зобов`язана внести об`єднанню вступні внески, а також вибулій особі суму цільових внесків, вартість літнього дачного будинку, інших будівель, насаджень і посівів та витрати по освоєнню земельної ділянки. Всі розрахунки між особами, вибулими (виключеними) з членів СОГ, і особою, яка вступила замість нього в члени об`єднання - проводяться через касу об`єднання.

Згідно членської книжки садовода, виданої 15 лютого 1989 року - позивачка є членом СТ «Волна», якій на підставі рішення Овідіопольської райради від 13 грудня 1988 року та спільного засідання профкому і адміністрації ІМТП від 27 січня 1989 року була виділена земельна ділянка № «3» 375 , площею 0,06 га і нею сплачувались членські внески до СТ «Волна», що підтверджується відповідними квитанціями за 1991, 1994, 1995 роки зі штампом СТ «Волна» (а.с. 18-25).

Крім того, до свого позову позивачка надала членську книжку садовода СК «Західний» на її ім`я із зазначенням земельної ділянки № АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, в якій відсутні: домашня адреса позивачки, дата вступу до СК «Західний», фотокартка позивачки, відповідне рішення правління СК «Західний», на підставі якого позивачку було прийнято в члени садівничого кооперативу, підпис голови правління, секретаря (бухгалтера) та печатка СК «Західний», а також відсутній особистий підпис позивачки, дата видачі книжки, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність членської книжки вимогам Розділу 4 Статуту СОГ «Західний».

З пояснень свідка ОСОБА_2 - колишнього голови правління СОГ «Західний» вбачається, що у 1999 році, шляхом реорганізації (розділу) СТ. «Волна», було утворено два СОГ, а саме СОГ «Волна» та СОГ «Західний», головою якого, в подальшому він став. Також, свідок пояснив суду, що до складу членів СОГ «Західний» входила ОСОБА_3 (сестра ОСОБА_1 ) і перейшла з СТ «Волна» до СОГ «Західний» згідно списків за 1999 рік № 69, і яка мала відповідну членську книжку зі всіма реквізитами та яка нерегулярно сплачувала членські внески (а.с. 24, 25, 123).

Згідно довідки Великодолинської сільської ради від 03серпня 2006 року № 35 - земельна ділянка № АДРЕСА_1, площею 0,06 га в СОГ «Західний» знаходилася в користуванні ОСОБА_3 з 1999 року згідно протоколу № 1 від 02 травня 1999 року (а.с. 177).

На підставі заяви ОСОБА_3 , рішенням Великодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 184-У від 13 жовтня 2006 року - було вилучено у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га в СОГ «Західний » , АДРЕСА_1 , раніше надану їй для ведення садівництва в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області і переведено вказану ділянку в землі запасу СОГ «Західний» (а.с. 33).

В цей же день, на підставі заяви ОСОБА_1 , рішенням Великодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 184-У від 13 жовтня 2006 року було погоджено та надано згоду на складання проекту відведення щодо передачі вищевказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (а.с. 32, 34).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України «Про кооперацію» та главою 10 ГК України. Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим стаття 15 тим ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами першою, шостою статті 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Згідно статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 118 ЗК України передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частинами 1, 3 статті 125 ЗК України в редакції до внесення змін Законом України № 1066-VІ від 05 березня 2009 року передбачалось, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), без одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

У відповідності зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається з листа від 21 лютого 2006 року № 1339 Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва садівничі кооперативи відносяться до обслуговуючих кооперативів й їх діяльність регулюється Законом України «Про кооперацію».

Відповідно до статті 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Позивач посилалась на те, що вона у заяві до голови Великодолинської сільської ради від 10 травня 2006 року крім прохання про безоплатну передачу земельної ділянки у власність, яка належить її сестрі ОСОБА_3 також просила прийняти її у члени СОГ «Західний».

В той же час судами досліджені обставини щодо набуття членства й встановлено, що доказів на підтвердження прийняття її до членів СОГ «Західний» немає, оскільки у всіх документах (списки членів СОГ «Західний») значиться член СОГ «Західний» ОСОБА_3 , за якою рахується заборгованість за членськими внесками за 2005 рік - 65 грн, за 2006 рік - 215 грн, за 2007 рік - 200 грн.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що надана позивачем членська книжка садовода СК «Західний» на її ім`я із зазначенням земельної ділянки № АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, в якій відсутні: домашня адреса позивачки, дата вступу до СК «Західний», фотокартка позивачки, відповідне рішення правління СК «Західний», на підставі якого позивачку було прийнято в члени садівничого кооперативу, підпис голови правління, секретаря (бухгалтера) та печатка СК «Західний», а тому її членство не відповідає вимогам статуту.

Відповідно до частини першої статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з вимог, заявлених позивачем щодо незаконності вилучення у неї земельної ділянки та виключення її з членів СОГ «Західний», предметом доказування у даній справі є сукупність наступних обставин: чи була ОСОБА_1 членом СОГ «Західний» на момент ухвалення оспорюваних рішень загальних зборів, чи були наявні передбачені чинним законодавством та статутом СОГ «Західний» підстави для вилучення земельної ділянки та, відповідно, виключення ОСОБА_1 з членів СОГ «Західний», чи було дотримано встановлений чинним законодавством та статутом СОГ «Західний» порядок ухвалення рішення (дотримання порядку скликання та проведення загальних зборів членів СОГ «Західний», наявність кворуму для прийняття рішення, результати голосування тощо).

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 59 ЦПК України 2004 року суд не бере до уваги докази, які одержані із порушенням порядку, встановленого законом.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно довідки Великодолинської с/р від 03 серпня 2006 року № 35 земельна ділянка № АДРЕСА_1 , площею 0,06 га в СОГ «Західний» знаходилася в користуванні ОСОБА_3 з 1999 року згідно протоколу № 1 від 02 травня 1999 року.

На підставі заяви ОСОБА_3 , рішенням Великодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 184-V від 13 жовтня 2006 року було вилучено у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га в СОГ «Західний », АДРЕСА_1 , раніше надану їй для ведення садівництва в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області і переведено вказану ділянку в землі запасу СОГ «Західний» (а.с. 33).

В цей же день, на підставі заяви ОСОБА_1 , рішенням Великодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 184-V від 13 жовтня 2006 року було погоджено та надано згоду на складання проекту відведення щодо передачі вищевказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Позивач підтвердила той факт, що починаючи з 2006 року вона не замовила проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, не виготовила технічну документацію, не погодила і не затвердила її з відповідними органами влади, не отримала кадастровий номер ділянки, не зареєструвала своє право власності та не отримала на спірну ділянку правовстановлюючого документу, що передбачалось ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на дату вищевказаного рішення сільради) і якою було передбачено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації - забороняється.

ОСОБА_3 також не зареєструвала своє право власності на спірну ділянку.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належності їй на праві власності спірної земельної ділянки, порушення якого вона просить захистити та про витребування якої позивачка просить в позовних вимогах, як і не доведено незаконності рішення правління СОГ «Західний» від 19 травня 2013 року, з огляду на те, що жодних доказів в підтвердження факту прийняття ОСОБА_1 до членів СОГ «Західний» останньою, також, не надано.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко