ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/13917/16-ц

Провадження № 22-ц/818/2933/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М.,

суддів - Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Десята Харківська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Десятої Харківської державної нотаріальної контори про встановлення факту родинних відносин та визнання спадкоємицею першої черги за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Омельченко К.О., -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вона звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що на час її народження її мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі, у свідоцтві про народження її батьком вказано ОСОБА_7 за прізвищем матері, у зв`язку з чим державний нотаріус повідомив про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин з ОСОБА_5 , зокрема, що вона є донькою останнього, а також визнати її спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року позов задоволено. Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано ОСОБА_1 спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначила, що наданий позивачем висновок про біологічну спорідненість останньої з рідною сестрою ОСОБА_5 не є належним доказом, проведення молекулярно-генетичної експертизи є неможливим через відсутність біологічного матеріалу померлого, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12 лютого 1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_8 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 )

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 квітня 1986 року батьком позивача є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_6

Відомості про батька у вищевказаному свідоцтво про народження внесені відповідно до ст. 55 КпШС Української РСР за вказівкою матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 21 червня 2016 року.

14 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Десятої Харківська державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту родинних відносин ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_5 та відповідно наявності підстав для визнання позивачки спадкоємицею першої черги за законом після смерті останнього.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , підтвердили факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до народження позивачки, спільне виховання та утримання ними ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_5 батьківства.

Згідно з висновком про біологічну спорідненість MGT-649, виконаним «Medical Genomics Ltd. Dr. Andrei Semikhodskii» 23 березня 2017 року ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою ОСОБА_5 , може бути біологічною тіткою ОСОБА_1 з вірогідністю 99,996669%.

Жодних доказів на спростування встановлених обставин відповідачкою не надано і матеріали справи не містять.

Судову молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_5 судом першої інстанції проведено не було через відсутність біологічного матеріалу останнього.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року було призначено проведення генетичного тесту ДНК щодо визначення спорідненості (родинних зв`язків) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як рідними сестрами, проведення якої було доручено ТОВ «ВЕРІТАС Лаб».

У наданих відповідачкою ОСОБА_2 письмових поясненнях остання заперечувала проти проведення вищевказаного дослідження, відмовилась від участі в ньому, посилаючись на те, що ТОВ «ВЕРІТАС Лаб» не є державною спеціалізованою установою, а тому отриманий висновок не може бути належним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та відповідно наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду в частині задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 спадкоємицею ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто в межах передбаченого законом строку, ОСОБА_1 звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5

Обраний ОСОБА_1 спосіб судового захисту шляхом визнання спадкоємицею першої черги не відповідає встановленим цивільним законодавством способам.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного м. Харкова від 18 березня 2019 року в частині визнання ОСОБА_1 спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова