КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/7241/17
Провадження № 2/552/10/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2019 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Черчика В.П., відповідача ОСОБА_2 її представника адвоката Погрібняк Т.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

13.11.2017 ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири від 17.11.2016 недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на праві приватної власності , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла м. Полтави від 31.08.1998 належала квартира АДРЕСА_1 .. Зазначала, що насправді вона не мала на меті переоформляти на користь відповідача право власності на належну їй квартиру, бо це було її єдине житло, єдине цінне майно, яке вона мала. З ОСОБА_2 вона не перебувала у родинних відносинах, ніколи не товаришувала з ОСОБА_2 , а просто була знайома та іноді спілкувалася. Після укладення договору вона залишилася проживати у спірній квартирі, сплачувала кошти по всім комунальним рахункам, які і після укладення договору залишились укладеними на її ім`я. ОСОБА_2 не надає допомоги, а ні матеріальної, а ні моральної підтримки. Посилалась на те, що вона дійсно з ОСОБА_2 їздила до приватного нотаріуса та пояснила приватному нотаріусу, що не заперечувала проти того, щоб ОСОБА_2 після її смерті стала власницею квартири пру мові, що вона як лікар буде надавати їй кваліфіковану медичну допомогу. Вона , як неосвічена людина, яка майже все життя працювала прибиральницею, не розуміла усі юридичні тонкощі укладення договору та при укладенні договору помилилась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем, у зв`язку з наявністю пункту 2.2 договору, який посвідчує те, що вона може довічно проживати у спірній квартирі, вважала, що укладає зовсім іншій договір, довічного утримання. Зазначала, що умови договору не відповідали її волевиявленню, підписала вона договір під впливом помилки. Посилаючись на вимог ст. 203, 215, 229, 717, 774 ЦК України просила визнати вказаний договір недійсним.

13.11. 2017 відкрите провадження у вказані справі .

31.01.2018 до суду надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона працює лікарем, а ОСОБА_3 з 1997 по 2014 роки працювала черговою в Полтавському кооперативному технікумі, і як працівник цього технікуму неодноразово проходила профілактичні медичні огляді, де вони і познайомились. ОСОБА_3 була обізнана про обставини її життя. 21.10.2016 вона відвідала ОСОБА_3 на її запрошення щоб привітати з днем народження, та розповіла їй що дуже скоро може опинитись на вулиці, оскільки ухвалене рішення про її виселення без надання іншого житла. А 23.10.2016 ОСОБА_3 їй зателефонувала та запропонувала приїхати. 24.10.2016 вона приїхала до ОСОБА_3 , яка повідомила що вона вирішила подарувати їй власну квартиру. ОСОБА_3 особисто замовляла, оплачувала і збирала документи на квартиру для укладення договору дарування, а саме замовляла новий технічний паспорт,оцінку квартиру та несла матеріальні витрати на збирання цих документів, а за оформлення договору дарування у нотаріуса сплатила вона особисто. Після укладення договору дарування тягар утримання квартири несе вона, а не ОСОБА_3 , хоч і не укладала договору з комунальними підприємствами, які надають комунальні послуги. 26.07.2017 між нею на КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» укладений договір про реструктуризацію боргу, 27.11.2017 нею був укладений договір з КП ЖЕО №2. Зазначала що ініціатором укладення договору дарування була ОСОБА_3 та жодних домовленостей щодо договору довічного утримання між ними не було, так як її пенсії була меншою ніж розмір пенсії яку отримувала ОСОБА_3 , а тому вона не могла взяти на себе обов`язок по утриманню ОСОБА_3

02.09.2018 закінчене підготовче провадження у справі.

13.03.2018 забезпечений позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

16.05.2018 провадження у справ і зупинено у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 для визначення кола правонаступників.

13.12.2018 провадження у справі поновлено.

18.12.2018 до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_1 .

23.01 2019 зупинено провадження у справі до розгляду справи № 552/7338/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин.

22.05.209 поновлено провадження у справі.

11.07.20919 задоволене клопотання про витребування доказів та зупинено провадження у справі до розгляду справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин. У касаційному провадженні.

30.09.2019 провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Черчик В.П. позовні вимоги підтримали , просили їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_3 , яка при житті йому повідомила, що малознайома їй ОСОБА_2 21.10.2016 привітала її з днем народження та поскаржилась, що їй ніде жити, що її виселяють з місця проживання, на що ОСОБА_3 запропонувала їй пожити у неї. Через деякий час ОСОБА_2 приїхала до неї та запропонувала поїхати до нотаріуса для оформлення її проживання. Оскільки це для його сестри була несподіванкою, а ОСОБА_2 підганяла її скоріше поїхати, вона вийшла з квартири без окулярів, не зовсім одягнена і ОСОБА_2 повезла її, як з`ясувалось до нотаріуса. У нотаріуса , як пояснила йому ОСОБА_3 , вона підписувала якісь документи, але не могла їх прочитати, бо була без окулярів, погано себе почувала, все було так швидко , та при цьому ОСОБА_2 запевняла її, що все буде гарно і що вона буде піклуватись про неї, допомагати їй. Вже потім, коли ОСОБА_2 стала хазяйнувати в квартирі, вона зрозуміла, що підписала договір дарування. Зазначав, що ОСОБА_3 при підписанні договору мала похилий вік, за станом здоров`я, у зв`язку з віковими змінами, була не зовсім здорова, погано ходила, що спірна квартира була єдиним для неї цінним майном і єдиним житлом, а тому вона підписуючи договір дарування за наполяганням ОСОБА_2 , помилялась щодо правових наслідків цього договору. Також пояснив, що він не зміг поховати сестру, так як ОСОБА_2 забрала паспорт його сестри, і йому відмовили у видачі тіла для поховання.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Погрібняк Т.О. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Пояснили, що укладення договору дарування було ініціативою ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я не потребувала стороннього догляду, була психічно здоровою людиною, сама особисто готувала документи для укладення договору, замовляла технічний паспорт і оцінку квартири, оплачувала ці послуги, що ОСОБА_2 за вказаним договором не мала жодних обов`язків щодо утримання ОСОБА_3 , а тому не здійснювала догляд та не допомагала ОСОБА_3 Єдиною умовою договору дарування було те, що ОСОБА_3 матиме право на довічне проживання у подарованій квартирі. Конфлікт розпочався з того, що знайомі ОСОБА_3 стали підбурювати її до розірвання договору. Не дивлячись на погані стосунки, які складися, ОСОБА_2 за власний кошт здійснила поховання ОСОБА_3 Просили застосувати до вказаних правовідносин правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої КЦС від 12.09.2018 справа 335/8252/ 14-ц судової палати , в якій визнано, що умова договору дарування про довічне проживання дарувальника у відчуженому нерухомому майні є сервітутом, який полягає в особистому праві дарувальника довічного безоплатного користування відповідно до цільового призначення квартирою в цілому.

Третя особа, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Будучи присутньою під час судового засідання, яке відбулося 13.03.2018, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснила, що при посвідченні договору дарування спірної квартири вона роз`яснювала ОСОБА_3 наслідки укладення договору дарування, однак остання підписала договір, що свідчило про її свідому згоду на укладення такого договору.

Заслухавши сторони, їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд керується наступним.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації житла м. Полтави 31.08.1998.

17.11.2016 ОСОБА_3 уклала договір дарування , подарувавши вказану квартиру відповідачеві ОСОБА_2 Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. реєстровий № 1000.

Пунктом 2.2 договору дарування передбачено, що сторони домовились, що дарувальник довічно проживає в квартирі, яка є предметом цього договору.

У судовому засіданні встановлено, та це підтверджується матеріалами справи ( листами - відповідями комунальних підприємств на запит адвоката, які буду зазначені нижче) та визнається відповідачем ОСОБА_2 , що конфлікт між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем з приводу укладення оспорюваного договору виник наприкінці червня, початку липня 2017 року.

Після укладення договору дарування ОСОБА_3 продовжила проживати у спірній квартирі та сплачувати комунальні платежі за квартиру, що підтверджується: листом ТОВ «Полтавагаззбут» від 14.08.2014 № 05/3479 ( а.с. 14), з якого убачається, що станом на 01.08.2017 особовий рахунок № НОМЕР_1 на вказану квартиру укладений із ОСОБА_3 та є заборгованість у розмірі 17.68 грн; листом КП «ЖЕО№2» ПМР від 16.08.2017 №1783/02 ( а.с. 16) з якого убачається, що особовий рахунок на квартиру відкритий на ОСОБА_3 , заборгованість по оплаті відсутня; листом ПОКВПТГ « Полтаватеплоенерго» від 18.08.2019 № 29-17/1845 ( а.с. 16) ,з якого убачається, що власником особового рахунку за адресою спірної квартири є ОСОБА_3 , заборгованість станом на 01.08.2017 складає 1011.52грн; листом КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» від 16.08.2017 № юр/2459 ( а.с. 17) з якого убачається, що особовий рахунок за адресою спірної квартири відкритий на ім`я ОСОБА_3 , заборгованість станом на 01.08.2017 складає 852.25 грн; листом ПАТ « Полтаваобленерго» від 18.08.2017 № 04-33/10680 ( а.с. 18) з якого убачається, що договір про користування електричної енергією укладений з ОСОБА_3 , станом на 01.08.2017 заборгованість складає 102.21 грн.

На заперечення вказаних обставин відповідач ОСОБА_2 надала суду договір про реструктуризацію заборгованості з КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» від 26.07.2017, який нею укладений для погашення заборгованості за водопостачання до спірної квартири у розмірі 722.42грн ( а.с. 62); типовий договір про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території від 21.11.2017, який вона уклала з КП « ЖЕО№2» ПМР ( а.с. 63); а також ксерокопії квитанцій про сплату комунальних послуг за надання комунальних послуг до спірної квартири з її банківської картки

( а.с. 65- 68) з яких убачається, що ОСОБА_2 зі своєї банківської картки сплачувала кошти за комунальні послуги у спірній квартирі безпосередньо після укладення договору дарування частково ( не за всі комунальні послуги) у грудні 2016, лютому та березні 2017 ( всього вісім квитанцій а.с.66, 66 зворот, 67) . Всі інші платежі, які були здійснені відповідачем з її зарплатної картки стосуються періоду з липня 2017 року, тобто після того, які між позивачем і відповідачем виник конфлікт з приводу договору.

Надані ОСОБА_2 ксерокопії квитанцій про сплату комунальних послуг через термінал ПАТ «Ощадбанк», ( а.с. 69-70) та через касу ПАТ «Полтава-Банк»( а.с. 72, 72 зворот) здійснені від імені ОСОБА_3 не є доказом того вказані оплати проводила ОСОБА_2 .

При цьому суд враховує ту обставину, що ОСОБА_2 мала доступ до спірної квартири після смерті ОСОБА_3 , а отже і до всіх речей , що в ній знаходились, у томі числі і квитанцій про оплату комунальних послуг.

На а.с. 74 маються ксерокопії квитанцій про сплату послуг кабельного телебачення «Воля» та «Тріолан», які взагалі не містіть відомостей про те, за якою адресою надавалися послуги кабельного телебачення та хто є платником цих послуг.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердила ту обставину, що після укладення договору ОСОБА_3 продовжувала користуватись субсидією по сплаті комунальних послуг, і тільки після укладання нею договорів з комунальними підприємствами на її ім`я нарахування субсидій припинилось.

Аналізуючи вказані докази суд дійшов до висновку, що безпосередньо після укладення договору дарування ОСОБА_2 тільки частково сплачувала комунальні послуги за спірну квартиру, користувалась субсидією, що нараховувалась ОСОБА_3 , а постійно почала сплачувати за комунальні послуги у спірній квартирі та переоформила особові рахунки на своє ім`я тільки після конфлікту, який між ними виник у липні 2017.

Зазначене підтверджує посилання позивача ОСОБА_3 про те, що умовою укладення договору була домовленість про надання їй допомоги з боку відповідача ОСОБА_2 , та те, що позивач помилялась щодо правової природи вказаного договору, оскільки після укладення договору дарування ОСОБА_2 частково надавала їй матеріальну допомогу в оплаті комунальних послуг.

Із показання свідка ОСОБА_4 убачається, що ОСОБА_3 консультувалась з ним , зазначала, що вона має похилий вік, погане здоров`я, а тому мала бажання укласти договір на квартиру, який би гарантував їй догляд та матеріальну допомогу, а вона в свою чергу залишить цій особі свою квартиру. Зазначений свідок пояснив, що вона йому пропонувала укласти з нею такий договір, але враховуючи його стан здоров`я, він відмовився, та пояснив, що такий договір можливо укласти , він називається договором довічного утримання і роз`яснив, які обов`язки можливо покласти на особу, яка буде її довічно утримувати. Як потім йому стало відомо ОСОБА_3 уклала договір дарування з малознайомою їй людиною, жалілась йому, що їй ніхто не допомагає ні матеріально , ні фізично. Після того, як він прочитав договір, йому стало зрозуміло, що ОСОБА_3 ошукали та вона уклала договір дарування.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_4 був її чоловіком, що він більше був знайомий з ОСОБА_3 , та вона була свідком того, як ОСОБА_3 консультувалась з її чоловіком, який за фахом був юристом, про укладання договору довічного утримання. Він все роз`яснив ОСОБА_3 , але після цього вони взнали, що ОСОБА_3 подарувала квартиру малознайомій жінці. ОСОБА_3 розказувала їй, що ця жінка приїхала до неї, забрала та повезла до нотаріуса, що все відбулося так швидко, що ОСОБА_3 навіть не взяла окуляри та не могла прочитати текст договору, але повірила тій жінці і підписала його. Після укладення договору ОСОБА_3 сама особисто, за свої кошти, сплачувала комунальні послуги та ніякої допомоги не отримувала. Між нею та жінкою , на користь якої вона подарувала квартиру, виник конфлікт. ОСОБА_3 звернулась до суду про скасування договору.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснили у судовому засіданні, що їм відомо зі слів ОСОБА_3 , що її обдурили при укладенні договору дарування. ОСОБА_3 їм розповідала, що ОСОБА_2 прийшла поздоровити її з днем народження та повідомила про те, що її виселяють із попереднього місця проживання, що вона залишилась на вулиці. ОСОБА_3 , будучи доброю людиною, запропонувала ОСОБА_2 пожити у неї. Після цього з`ясувала, що пропали її документи на квартиру, а через деякий час ОСОБА_2 приїхала на автомобілі, та запропонувала їй поїхати з нею, та так підганяла її, що та забула окуляри, поїхала в домашніх тапках. Як потім з`ясувалось ОСОБА_2 повезла її до нотаріуса. Зі слів ОСОБА_3 їм відомо, що у нотаріуса їй стало зле, хотілось спати та вона не могла прочитати папери, які їй дали на підпис. Зазначала , що була у нотаріуса , на Подолі , де перед її кабінетом велика клумба. Через декілька днів ОСОБА_3 почала скаржитись на те, що ОСОБА_2 хазяйнує в її квартирі, і вони разом з ОСОБА_3 почали шукати де ОСОБА_3 була, знайшли нотаріуса Дробітько В.В., в якого ОСОБА_3 взяла копію договору дарування та зрозуміла, що вона подарила квартиру. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно виникали конфлікти, вона скаржилась їм, що ОСОБА_2 б`є її. У квітні 2018 ОСОБА_3 зламала руку, а у травні 2018 ОСОБА_3 попала в лікарню з перелом правого стегна зі зміщенням. Їй необхідна була операція, однак коштів у неї не було, лікарі призначили амбулаторне лікування та виписали її з лікарні. ОСОБА_2 не хотіла її забирати з лікарні, кричала, що це її квартира, що вона ОСОБА_3 до квартири не пустить, а ОСОБА_3 необхідно відвезти в психіатричну лікарню. Сусіди самі забрали її з лікарні, але ОСОБА_2 не віддавала їм ключі від квартири. ОСОБА_3 довгий час знаходилась на площадці біля квартири, а ж поки з дозволу поліції та прокуратури, вони не зламали вхідні двері до квартири та не занесли ОСОБА_3 в квартиру. Коли зайшли в квартиру в ній був безлад, все перевернуто. На наступний день ОСОБА_3 померла. Вони викликали поліцію, шукали її паспорт у квартирі. але ні вони, ні поліція паспорт та інші документи ОСОБА_3 знайти не могли.

Заперечуючи пояснення свідків, відповідач ОСОБА_2 підтвердила ту обставину, що після виписки із лікарні ОСОБА_3 не могла потрапити до спірної квартири, бо ключі від квартири були у неї. Вхідні двері до квартири зламали сусіди та занесли ОСОБА_3 до квартири. Однак зазначила, що ключі від дверей вона залишила сусідці з іншого поверху, щодо паспорту пояснила, що паспорт ОСОБА_3 вона випадково знайшла в квартирі , в присутності свідків, та здійснила поховання ОСОБА_3 . Щодо лікарні , то пояснила, що вона не забирала ОСОБА_3 з лікарні, оскільки вона потребувала подальшого лікування , а ініціатором виписки ОСОБА_3 із лікарні були сусіди. При цьому ОСОБА_2 навіть не зазначила, якій сусідці вона віддала ключі від квартири, в присутності яких свідків вона знайшла паспорт ОСОБА_3 та не пояснила, чому вона не віддала ключі від квартири ОСОБА_3 , яка відповідно до договору мала право на довічне проживання у квартирі.

Жодного доказу, які б спростували показання свідків в цій частині ОСОБА_2 не надала.

Пояснення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 потребувала подальшого лікування у стаціонарі нічим не підтверджується , а із виписки стаціонарного хворого № 3281 на ОСОБА_3 убачається, що вона перебувала на лікуванні у травматологічному відділені з діагнозом З/черезвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням. З/перелом променевої кістки в типовому місці. При виписці їй рекомендоване лікувальні і трудові рекомендації.

Отже пояснення свідків та відповідача по справі свідчать про те, що відповідач перешкоджала ОСОБА_3 потрапити до квартири після виписки із лікарні, це сталося у примусовому порядку, шляхом зламу вхідних замків.

Та обставина, що ОСОБА_2 , маючи паспорт ОСОБА_3 здійснила її поховання не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи спір суд не бере за основу правову позицію, викладену постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати КЦС від 12.09.2018 справа 335/8252/ 14-ц , оскільки обставини цієї справи не є тотожними із справою, що розглядається судом

Так у вказаній справі встановлено, що сторони домовились про встановлення сервітуту, який полягає в особистому праві дарувальника довічного безоплатного користування відповідно до цільового призначення подарованою квартирою.

Сервітумт - обмежене право користування землею, яке забезпечує іншому землекористувачеві можливість користування нею з певними обмеженнями, встановленими законом або договором. Також звичаєве чи законом встановлене право користуватися (частково або спільно) чужим майном.

Глава 32 ЦК України регламентує право користування чужим майном.

Ч. 1 ст. 401 ЦК України зазначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду ( ч. 1 ст. 402)

Ч. 3 ст. 403 ЦК України передбачено, що особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Як убачається із пункті 2.2 договору дарування , то положення цього пункту щодо того, що «дарувальник довічно проживає в квартирі, яка є предметом цього договору» не містить домовленості про те, що дарувальник має право довічного, безоплатного користування цієї квартирою.

Отже посилання відповідача та її представника на те, що між сторонами договору був встановлений сервітут, то в розумінні вимог ч. 3 ст. 403 ЦК України , якщо такий сервітут і встановлений , то він відповідно до вимог ч. 3 ст. 403 ЦК України, є платним, оскільки будь-яких застережень в договорі про довічне безоплатне користування квартирою не встановлено.

Та обставина, що договором дарування не передбачене довічне безоплатне користування спірною квартирою дарувальником підтверджується тим, що після укладення цього договору ОСОБА_3 сплачувала комунальні послуги за спірну квартиру, користувалась субсидією на оплату вказаних послуг, допоки між нею та відповідачем не виник конфлікт з приводу квартири та договору. Отже і юридично, на підставі пункту 2.2 договору дарування, і фактично ОСОБА_3 безоплатно спірною квартирою не користувалась.

Надані ОСОБА_2 копії квитанцій про оплату послуг ПП Полтавське «Інвентаризатор» з її банківської картки, свідчать про те, що саме ОСОБА_2 підготувала та оплатила кошти за підготовку технічної документації на квартиру для оформлення договору дарування. ( а.с.65), оплата за замовлення 31.10.2016, та доплата при отриманні документів 07.11.2016, що суперечить поясненням відповідача, що ОСОБА_3 сама особисто замовляла та сплачувала кошти за отримання технічної документації для відчуження квартири.

Станом на час оформлення договору дарування ОСОБА_3 мала старечий вік - 77 років.

Матеріали справи хоч і не містять медичної документації про потребу ОСОБА_3 в сторонньому догляді, однак станом на час укладення договору дарування вона мала старечий вік, а отже і відповідне здоров`я, мала проблеми з опорно-руховим апаратом.

Відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я визначено, що: 25-44 років - молодий вік; 44-60 років - середній вік;

60-75 років - похилий вік; 75-90 років - старечий вік.

Суд також враховує рівень освіченості ОСОБА_3 , яка не мала вищої чи середньої спеціальної освіти , майже вже життя працювала прибиральницею та черговою, тобто на некваліфікованих роботах, що не потребують спеціальної кваліфікації або професійної підготовки осіб.

Спірна квартира була єдиним житлом ОСОБА_3 і єдиним цінним майном, яким вона володіла на час укладення договору дарування.

Договір дарування укладений ОСОБА_3 з малознайомою людиною, яка не є її родичем.

Договором дарування було надано право довічного проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, але таке проживання не було безоплатним.

При вирішенні вказаного спору суд застосовує правову позицію викладену в постанові ВС/КЦС у справі № 522/9562/16-ц від 10 квітня 2019р.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

При укладенні вказаного договору були порушені вимоги глави 55 ЦК України, щодо договору дарування.

Так ч. 1 ст. 717 ЦК України передбачено, що: за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Ч. 2 цієї статті передбачає, договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Враховуючи ту обставину, що договір дарування не містить застережень, щодо довічного безоплатного користування дарувальником ОСОБА_3 спірною квартирою, а передбачає взамін на не безоплатне проживання дарувальника у спірній квартирі та винагороду обдарованому у вигляді подарованої квартири , то слід дійти до висновку, що оспорюваний договір не є договором дарування.

Враховуючи викладене слід дійти до висновку про те, що ОСОБА_3 вважала, що при укладенні спірного договору було узгоджено надання відповідачем догляду та допомоги їй, як особі старечого віку.

Фактично ОСОБА_3 помилилася відносно правової природи правочину. Старечий вік впливав на можливість правильного сприйняття ОСОБА_3 правових наслідків цього договору та вплинув на неправильне сприйняття природи укладеного правочину та прав та обов`язків, які ним обумовлені.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (частина 5).

Враховуючи наведені положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації права власності на ім`я ОСОБА_2 , також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки суд дійшов до висновку про визнання договору дарування недійсним підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений 17 листопада 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторією Вікторівною та зареєстрованого в реєстрі № 1000.

Скасувати реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 ( номер запису про право власності 17472597) на квартиру АДРЕСА_1 проведену на підставі договору дарування який посвідчений 17 листопада 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторією Вікторівною та зареєстрованого в реєстрі № 1000.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 3.

Суддя Л.М. Васильєва