Справа №442/4800/19
Провадження №2/442/1326/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря - Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 24.10.2016 року в розмірі 42871,37 грн., з яких: 15125,05 грн. заборгованість за кредитом, 8362,46 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 18150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1233,86 грн. штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Також просить стягнути 1921,00 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору (генеральної угоди про реструктуризацію) відповідач отримала кредит в розмірі 15125,04 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, умовами договору була передбачена відповідальність за порушення строків платежів по грошових зобов`язаннях, передбачених кредитним договором у вигляді сплати пені та штрафу. Відповідач взятих на себе зобов`язань перед банком не виконує, суму кредиту не повертає. В зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Ухвалою суду від 25.07.2019 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Згідно із частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 2 статті 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2016 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання 20.03.2013 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та 24.10.2016 року генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, в яких зазначено, що вони разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Зі змісту Генеральної угоди вбачається, що така укладена з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним кредитним договором від 20.03.2013 року.

Підпунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено, що банк надає позичальнику терміновий кредит у розмірі 15125,05 грн. строком на 24 місяці (з 24.10.2016 року по 31.10.2018 року) шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі у розмірі 15125,05 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 2,0% в місяць на суму залишку по кредиту у вказані у заяві, Умовах і Правилах строки. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2018 року.

Згідно із підпунктом 2.2. Генеральної угоди у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій генеральній угоді, Умовах та Правилах більше ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується з 32 дня з моменту виникнення порушень. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1233,86 грн.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справами.

Як убачається з розрахунку суми боргу відповідач взятих на себе зобов`язань перед позивачем належним чином не виконує, в зв`язку із чим станом на 17 червня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 42871,37 грн., з яких: 15125,05 грн. заборгованість за кредитом, 8362,46 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 18150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1233,86 грн. штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, а відтак, суд, перевіривши зазначений розрахунок, знаходить його підставним в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та штрафом.

Враховуючи наведене, суд вважає, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, то сума заборгованості за кредитом, процентами та штрафом підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо стягнення 18150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, то суд прийшов до наступних висновків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.06.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо пені та комісії не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки суду узгоджуються зокрема з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 25 вересня 2019 року, справа №275/610/16-ц, провадження №61-18822 св 18.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.03.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Зі змісту заяви позичальника від 20.03.2013 року та Генеральної угоди від 24.10.2016 року, які містять підпис відповідача ОСОБА_1 , убачається, що між сторонами були узгоджені наступні складові повної вартості кредиту, а саме: тіло кредиту в розмірі 15125,00 грн.; проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2,0% на місяць та штраф у розмірі 1233,86 грн., що нараховується у випадку настання порушення умов кредиту.

Позивачем не надано інших документів, які б містили підпис відповідача, в яких би були зазначені інші дані про умови кредитування, зокрема, розміру комісії та пені.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такого висновку дійшов Верховний суд у складі Великої палати 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві позичальника від 20.03.2013 року та Генеральної угоди від 24.10.2016 про реструктуризацію заборгованості відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені та комісії.

Враховуючи вищенаведений аналіз норм законодавства, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 24721,37 грн., з яких: 15125,05 грн. заборгованість за кредитом, 8362,46 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1233,86 грн. штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

А також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені.

Керуючись ст.ст. 4,7,10,81,89,141, 263-266, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Стебницьким МВМ Дрогобицького МРВ УМВС України у Львівській області 27.09.2002 року) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд 1Д, , р/р для погашення заборгованості та судових витрат НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.10.2016 року у розмірі 24721,37 (двадцять чотири тисячі сімсот двадцять одну) гривню 37 копійок та судовий збір в розмірі 1921,00 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню 00 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.