ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 631/1239/18

провадження № 22-ц/818/4361/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Сащенка І.С., Тичкової О.Ю.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 червня 2019 року в складі судді Пархоменко І.О.,

у с т а н о в и в :

В листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Позов мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 надвірними АДРЕСА_3 розташованого за адресою: АДРЕСА_4 житловому будинку, крім неї, зареєстрована ОСОБА_2 , яка не проживає в указаному житлі з часу реєстрації. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_4 .

04 квітня 2019 року ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності, отже не має права звертатися до суду з позовом щодо визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом. Крім того, позовна заява не містить доказів, якими позивач обґрунтовує вимоги.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела порушення її права на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на підстави, передбачені статтями 71, 72 ЖК України, в той час до спірних правовідносин підлягає застосування стаття 405 ЦК України. Крім того, доказів на підтвердження факту непроживання відповідачки в спірному будинку понад один рік матеріали справи не містять.

26 липня 2019 року ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка фактично не проживає в спірному житловому будинку з моменту реєстрації, тобто з 26 грудня 2012 року. Однак, поважних причин непроживання за місцем реєстрації не надала, що підтверджується довідкою Козіївської селищної ради Виконавчого комітету Краснокутського району Харківської області від 11 липня 2018 року № 521. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував правого висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 454/2025/15-ц (провадження № 61-46621св18).

11 серпня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка. Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз положень глави 32 ЦПК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочності володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 - АДРЕСА_5 з надвірними будівлями АДРЕСА_6 розташованого за адресою: АДРЕСА_4 на підставі Типового договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 16 грудня 1988 року за № 2296, зареєстрованого Банківським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 42 за реєстровим № 5019 від 17 квітня 1997 року, та технічного паспорту на житловий будинок, інвентарний № 5919 від 07 квітня 1997 року.

Відповідачка зареєстрована у спірному житловому будинку з 26 жовтня 2012 року, що підтверджується записами в будинковій книзі для прописки громадян.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Козіївської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 11 липня 2018 року ОСОБА_2 разом з чоловіком та сином проживає у кв. АДРЕСА_7 .

Відповідно до акту депутата Нововодолазької селищною ради ОСОБА_5 Костянтина Едуардовича від 26 жовтня 2018 року відповідачка ніколи за зареєстрованою адресою не проживала.

ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , отже відповідачка набула право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Оскільки відповідачка спільним побутом з позивачкою не пов`язана, тому її право користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припиненим за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (пункт 2 частини 1 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплатила 704 грн. 80 коп. що документально підтверджено оригіналом платіжного доручення (квитанцією) від 02 листопада 2018 року № 0.0..1 (а. с. 1).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1057 грн. 50 коп., що документально підтверджено оригіналом платіжного доручення (квитанцією) від 26 липня 2019 року № 0.0..1 (а. с. 57).

На підставі норм статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1762 грн. 30 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 червня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщення в АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1762 грн. 30 коп. ( одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 30 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.С.Сащенко

О.Ю. Тичкова