Справа № 0909/5148/12
Провадження № 22-ц/4808/1332/19
Головуючий у 1 інстанції Веселов В.М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Ясеновенко Л.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника позивача адвоката Атаманюка В.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року у складі судді Веселова А.М., ухвалене у м. Коломия, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 травня 2009 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про будівництво об`єкта комерційного призначення при спільній діяльності, згідно з яким відповідач надав земельну ділянку, яка передана йому в оренду, документи, що стосуються земельної ділянки, а позивач повністю профінансував будівництво даного проекту, а також забезпечував необхідними будівельними матеріалами, оплачував за надані будівельні послуги працівникам.

Пунктом 3.1 укладеного договору сторонами було погоджено, що після завершення будівництва і прийняття об`єкта в експлуатацію, частки сторін розподіляються між ними наступним чином - частка відповідача становить 1/10 частини об`єкта, а його частка становить 9/10 частин об`єкта.

Посилаючись на те, що будівництво кафе з магазином та офісом закінчено, однак не здано в експлуатацію, а вся документація була оформлена на відповідача і у випадку здачі новозбудованого майна в експлуатацію він не зможе належним чином зареєструвати спільну частку власності з відповідачем, просив визнати за ним право власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1

Не погодившись з винесеним рішенням, з апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_1 , оскільки вважала, що вирішенням спору порушено її права як одного з подружжя.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував, що з 06 червня 1998 року по 03 червня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , а спірне кафе з магазином та офісом було набуте в період шлюбу, тому є їхньою спільною сумісною власністю. Місцевий суд розглянув справу без її участі, вирішивши питання, яке стосується її прав на дане майно.

Вважає, що суд не дав належної оцінки договору про будівництво об`єкта комерційного призначення при спільній діяльності від 13 травня 2009 року, як доказу, не з`ясував, що ним не підтверджується вимога позивача, оскільки даний договір не відповідає статті 14 Податкового кодексу України, пп. 4.12.2 п. 4 Порядку обліку платників податків, зборів, обов`язкових платежів.

Вказує, що позивач не надав суду будь-яких доказів щодо його участі у будівництві, а суд постановив рішення у відсутності сторін на підставі заяв про розгляд справи у їх відсутності і згодою відповідача з позовними вимогами.

Зазначає, що законом не передбачено можливість визнання за позивачем в судовому порядку права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва.

У зв`язку з вищенаведеним, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Верховного суду від 19 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки договір про будівництво об`єкта комерційного призначення при спільній діяльності від 13 травня 2009 року відповідає нормам законодавства. Повне інвестування спірного нежитлового приміщення проводилося ОСОБА_4 ОСОБА_1 не брала жодної участі в будівництві, не висловлювала жодних претензій щодо права власності на спірний об`єкт, а тому не може претендувати на частку в майні, оскільки 9/10 частки належить ОСОБА_4 Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

Представник позивача - Атаманюк В.М. та відповідач ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час ухвалення рішення, будівництво кафе з магазином та офісом закінчено, однак, не здано в експлуатацію, оскільки вся документація була оформлена на відповідача і у випадку здачі новозбудованого майна в експлуатацію позивач не зможе зареєструвати спільну частку власності з відповідачем. Сторони дотрималися укладених умов договору про будівництво об`єкта комерційного призначення при спільній діяльності від 13 травня2009 року.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є колишнім подружжям.

Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 червня 2015 року шлюб, зареєстрований 06 червня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області за актовим записом № 162 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , розірвано (а.с. 53).

07 вересня 2005 року рішенням Коломийської міської ради №1807 підприємцю ОСОБА_5 надано в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 203,44 кв.м. (0,0203 га) по АДРЕСА_1 для комерційного використання-будівництва та обслуговування кафе (а.с. 8).

08 жовтня 2005 року між Коломийською міською радою Івано-Франківської області як орендодавцем та ОСОБА_5 як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 203,44 кв.м., терміном на 25 років (а.с. 5-6).

21 лютого 2006 року рішенням виконкому Коломийської міської ради № 37 ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт на будівництво кафе і надбудову магазину з офісними приміщеннями на орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 та присвоєно адресний номер АДРЕСА_1 » (а.с. 7).

03 липня 2007 року Міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_1. видано дозвіл №188 на виконання будівельних робіт з будівництва кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2014 року нежитлове приміщення, кафе з магазином та офісом, загальною площею 366 кв.м. , по АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_5 з розміром частки: 100 % (а.с. 58).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Тобто сторонами в судовому процесі є суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

За спірним позовом ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку майна на підставі договору від 13 травня 2009 року про будівництво об`єкта комерційного призначення при спільній діяльності, в якому стверджує, що згідно наведеного договору відповідач надав земельну ділянку, документи, що стосуються земельної ділянки, а позивач повністю профінансував будівництво даного проекту, також забезпечував необхідними будівельними матеріалами, оплачував за надані будівельні послуги працівникам тому за умовами договору має право на 9/10 його частини (а.с. 30-32). Даний об`єкт, що не заперечують сторони, - кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1 .

Однак, враховуючи, що ОСОБА_4 заявив вимогу про визнання права власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1, яке було збудовано ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , вона підлягала залученню до участі у справі, оскільки вирішенням спору порушувалися її майнові права як одного із подружжя.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Зі змісту наведених норм ЦПК України в редакції чинній на час існування спірних правовідносин випливає, що з`ясувавши, що позов пред`явлено не до всіх співвідповідачів за умови наявності обов`язкової співучасті, суд мав роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості співвідповідача.

Отже, із аналізу статей 33, 119 ЦПК України 2004 року вбачається, що на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

Призначаючи справу до розгляду та розглядаючи її по суті, суд першої інстанції у порушення пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, не визначився зі складом та правовим статусом осіб, які мали брати участь у справі.

Факт визнання позову відповідачем ОСОБА_5 з огляду на встановлені обставини в даному випадку, не можуть бути підставою для задоволення позову.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлової будівлі - кафе з магазином та офісом, загальною площею 366 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 200-207).

За таких обставин, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального закону, що є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, оскільки вирішення спору без залучення до участі у справі всіх належних сторін є порушенням їх прав, а суд апеляційної інстанції не має повноважень залучити співвідповідачів до участі у справі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 задоволити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Л.В. Ясеновенко

В.А. Девляшевський