Справа № 211/2552/18
Провадження № 2/211/1593/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 жовтня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 09 березня 2016 року в розмірі 100631,15 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором., з яких: 48403,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7818,70 грн.. - сума заборгованості за відсотками; 20412,94 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 23996,11 грн. - сума заборгованості за пенею.

Ухвалою суду від 09 липня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням суду від 01 жовтня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суму заборгованості за кредитним договором № від 09 березня 2016 року в розмірі 80218,21 грн. та судовий збір у розмірі 1404 гривні 58 коп.

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року заочне рішення від 01 жовтня 2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» для приєднання до матеріалів справи - належним чином завірені копії платіжних доручень на суми 5418,72 грн., 33616,28 грн., 9368,39 грн., що були перераховані на поточні рахунки ПАТ «Ідея Банк», ТОВ «ФК «ЦФР», ПАТ «Страхова компанія «ТАС» з обов`язковою відміткою банку щодо проведення даного платежу, а також виписку щодо банківських операцій по зарахуванню даних сум 09 березня 2016 року або іншою датою в разі проведення даних сум в інший, ніж укладення кредитного договору (заяви № ) день, з наданням відповідних роз`яснень.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні вимог, з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги визнала частково в сумі 5418,72 грн. за вирахуванням суми 1859,69 грн., сплаченої відповідачем на рахунок позивача. Суду пояснила, що вважає надану позивачем бухгалтерську довідку неналежним документом, який би підтверджував перерахування коштів від імені ОСОБА_1 на рахунок АТ «Таскомбанк», як було передбачено заявою № НОМЕР_1 . В даній довідці відсутня назва АТ «Таскомбанк». Відповідно до чинного законодавства, належним підтвердженням проведення господарської операції а також оплати є первинні документи, тобто документи, створені у письмовій чи електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Такими є видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, прибутковий та видатковий касовий ордер, тощо. Мета складання первинних документів - зафіксувати факт господарської діяльності. Первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначений ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Так, у даній довідці відсутня дата складення, з неї неможливо встановити або підтвердити факт переведення коштів в сумі 33616,28 грн. на рахунок АТ «Таскомбанк». Відповідачем не надано доказів відмітки банку на платіжному дорученні про перерахування коштів на рахунок отримувача. Не було жодних доказів на підтвердження 9368,39 грн., які мали бути перераховані як оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 09.03.2016 р. АПАТ «Страхова компанія «ТАС». Таким чином станом на 23.10.2019 р. відповідачем не надано доказів перерахування сум у розмірі 9368,39 грн. та 33616,28 грн., тому просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 09 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 4, 5 - копії заяви, графіку платежів), відповідно до якого відповідачу надано кредит на суму 48403,40 грн. зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 2,69 % від суми кредиту, річних процентів 11,99% від суми боргу за договором та щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення.

Відповідно до п. 3 заяви, позичальник доручив ТОВ «ФК`ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого відповідачем кредиту такі суми грошових коштів:

-33616,28 грн. з призначенням платежу «Погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № 648998291 від 31.12.2015 р.»;

-5418,72 грн. з призначенням платежу «Перек. грош. кошт. на погаш. заборг. по КР № р29.288.70223 від 28.10.2015 р. за рах. креди. кошт. зг. КД від 09.03.2016 р. та заяви клієнта ОСОБА_1 без ПДВ»;

-9368,40 грн. - з призначенням платежу «Оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 09.03.2016 р.»

Перерахування суми 5418,72 грн. на рахунок АТ «Ідея Банк» підтверджується копією платіжного доручення № 177115884 від 09 березня 2016 року (а.с. 10), сума 33616,28 грн. підтверджується наданою суду копією бухгалтерської довідки, тощо

Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України.

Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

14 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20170714, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Згідно п.1.2 договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Згідно п.3.1 договору відступлення права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» гарантує, що йому належить право вимоги за Портфелем заборгованості до боржників, зазначених у Реєстрі боржників (а.с. 15-17 - копія договору).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 100631 грн. 15 коп. (а.с. 18 - копія витягу).

21 липня 2017 року позичальнику було повідомлено про зміну кредитора та рахунки нового кредитора (а.с. 13, 14 - копії повідомлень).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Положеннями частини першої статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем.

У зв`язку порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № від 09 березня 2016 року в розмірі 80218,21 грн., яка складається з наступного: 48403,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7818,70 грн.. - сума заборгованості за відсотками; 23996,11 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 12 - розрахунок).

Що стосується вимоги банку про стягнення заборгованості по платі за управління кредитом у сумі 20412,94 грн., то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

В договору № від 09.03.2016 р. відсутні дані щодо встановлення в кредитному договорі плати за управління кредитом, та позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року ( справа № 6-1746цс16).

Таким чином, дії банку в частині нарахування плати за управління кредитом не є правомірними, а вимога про стягнення заборгованості за плату за управління кредитом у сумі 20412,94 грн. не підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

На виконання ухвали суду від 10 вересня 2019 року представником позивача надано письмові пояснення, відповідно до яких відповідно до частини першої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України, кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в паперовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору, що підтверджується також правовою позицією, викладеною Верховним Судом України по справі № 6-63цс12. Відповідно до п. 3 (Доручення) Заяви на № від 09.03.2016 р. на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», позичальник доручає ТОВ «ФК`ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого відповідачем кредиту такі суми грошових коштів: 33616,28 грн. з призначенням платежу «Погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № 648998291 від 31.12.2015 р.»; 5418,72 грн. з призначенням платежу «Перек. грош. кошт. на погаш. заборг. по КД від 09.03.2016 р. та заяви клієнта ОСОБА_1 без ПДВ»; 9368,40 грн. - з призначенням платежу «Оплата страхового платежу за договором страхування № -С» від 09.03.2016 р. Матеріали справи містять докази, що підтверджують виконання первісним кредитором зобов`язань з надання (видачі) відповідачеві грошових коштів (кредиту) в сумі 48403,40 грн., а саме такими доказами є платіжне доручення № 177115884 від 09 березня 2016 на суму 5418,72 грн., копія якого була долучена до позовної заяви за вихід. № 001836366/8277 від 11 травня 2018 року, бухгалтерська довідка на суму 33616,28 грн., копія якої була долучена до клопотання про долучення доказів за вих. № 001836366/15396 від 10 вересня 2019 року та довідка (графік руху коштів по кредиту) за вих. № 1156170-SG від 14/07/2017, копія якої була долучена до позовної заяви за вихід. № 001836366/8277 від 11 травня 2018 року, а відповідно до постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, позивачем надана суду довідка (графік руху коштів по кредиту), яка є саме первісним бухгалтерським документом, що підтверджує факт здійснення операції з видачі первісним кредитором грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, який зафіксований та відображений в першій стрічці довідки (графік руху коштів по кредиту), з якої чітко вбачається, що позичальнику первісним кредитором видано кредит саме в сумі 48403,40 гри., згідно КД № від 09.03.2016 та заяви клієнта, а отже твердження відповідача, що позивачем не надано доказів щодо виконання первісним кредитором зобов`язань по кредитному договору є безпідставним та необґрунтованим.

Доказів на спростування вищезазначеного відповідачем до суду не надано.

Посилання представника відповідача щодо відсутності первинних документів не впливає за своєю суттю на спір, оскільки ґрунтується виключно на припущеннях. Суду не надано підстави для таких припущень як то звернень АТ «Таскомбанк» з вимогою до відповідача про погашення кредитних коштів, тощо. Представником відповідача не заперечується факт підписання відповідачем заяви № від 09.03.2016 р. та факт його згоди при підписанні з умовами заяви. При тому, що підставою для скасування заочного рішення суду від 01 жовтня 2018 року по даній справі було твердження відповідача щодо того, що заява № взагалі ним не підписувалась, в зв`язку з чим відповідач мав намір клопотати перед судом щодо призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 58).

Тому вказану позицію суд розцінює як бажання відповідача ухилитися від виконання взятих на себе обов'язків по сплаті кредитних коштів.

Стосовно квитанції на суму 1859,69 грн., наданої представником відповідача в якості доказу проведення часткової оплати за кредитним договором, то у вказаному документі не міститься такої графи як «Платник», з чого суд не може ідентифікувати дані платника. До того ж в призначенні платежу вказано про оплату за договором 648998291, який укладено відповідачем з АТ «Таскомбанк», в той час як оплата повинна була здійснена за договором НОМЕР_1 , укладеного з ТОВ «ФК «ЦФР».

Тому вказаний документ суд не приймає як належний та допустимий доказ.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в розмірі 1404,58 грн. (80218,21 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1762,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 100631,15 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) суму заборгованості за кредитним договором № від 09 березня 2016 року в розмірі 80218,21 грн., з яких: 48403,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7818,70 грн. - сума заборгованості за відсотками; 23996,11 грн. - сума заборгованості за пенею; та судовий збір у розмірі 1404 (одна тисяча чотириста чотири ) гривні 58 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко