Справа №751/4755/19
Провадження №2/751/1109/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

за участі секретаря Сащенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників в приміщенні суду справу № 751/4755/19 за позовом ОСОБА_1 , від імені і за дорученням якої діє адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова фірма «Дайна» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

з участю позивача ОСОБА_1 і її представника - адвоката Прокоф`єва Б.І., представника відповідача - Бучак Н.М.,

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

08.07.2019 року ОСОБА_1 , від імені і за дорученням якої діє адвокат Прокоф`єв Б.І. звернулась з позовом до ТОВ «ВТФ «Дайна» про стягнення за період з 09.02.2018 року по 26.03.2019 року 38210,38 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сплачений судовий збір (а.с.2-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.09.2016 року по 09.02.2018 року працювала бухгалтером ТОВ «ВТФ «Дайна», звідки за заявою від 26.01.2018 року була звільнена за ст.38 КЗпП України. Вказує, що при звільненні не було виплачено грошову компенсацію за всі дні невикористаної додаткової відпустки, станом на 09.02.2018 року сума заборгованості складала 2363,76 гривень, що підтверджується листом Управління Держпраці у Чернігівській області від 07.03.2019 року по результатах перевірки. Зазначає, що повний розрахунок було здійснено 26.03.2019 року, її середньоденна заробітна плата дорівнювала 135,98 гривень, а отже стягненню підлягає середній заробіток 38210,38 гривень = 135,98 гривень х 281 робочий день. Вважає, що у відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України з позовом про стягнення належної їй заробітної плати може звернутися без обмеження будь-яким строком, оскільки розмір вимог можливо визначити лише на момент припинення правопорушення. Підстави позову - ст.ст.47,116,117,233 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці».

09.10.2019 року ОСОБА_1 , від імені і за дорученням якої діє адвокат Прокоф`єв Б.І. подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с.57-58), в якій збільшила розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і просила стягнути 56295,72 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2018 року по 08.10.2019 року, стягнути 1094,64 гривень грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2018 рік, понесені судові витрати.

Відповідач ТОВ «ВТФ «Дайна»» подав відзив на позовну заяву (а.с.35-41). В обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог вказують, що в період здійснення трудової діяльності ОСОБА_1 один раз зверталась до ТОВ із заявою про надання їй щорічної основної відпустки, яка їй була надана строком 14 календарних днів з 20 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року. Після подачі заяви про звільнення, 07.02.2018 року ОСОБА_1 попередньо перевірила оборотно-сальдову відомість по рахунку 661, де була зазначена сума до виплати і запитань та зауважень в неї не було, а після ознайомлення з наказом про звільнення отримала грошові кошти, що нараховані при звільненні, в тому числі і компенсацію за невикористану відпустку. Вказують, що під час отримання розрахункових коштів, позивач не повідомила, що вона вважає, що розрахункові кошти їй виплатили в порушення вимог законодавства. Оскільки протягом всього періоду роботи на посаді бухгалтера ОСОБА_1 не надавала копій свідоцтв про народження дітей, не зверталась із заявою про застосування податкової соціальної пільги на дітей під час виплати зарплати, не подавала заяву про надання додаткової відпустки, в заяві про звільнення не зазначала про виплату компенсації на додаткову відпустку, тому Відповідачу і не було відомо про існування у Позивача права на додаткову відпустку, ні під час звільнення, ні після звільнення Позивач не зверталась до Відповідача стосовно перевірки правильності розрахункових коштів. Зазначають, що про наявність у ОСОБА_1 права на додаткову відпуску як матері двох дітей віком до 15-ти років ТОВ стало відомо лише після 26.02.2019 року - інспекційного відвідування Управління Держпраці у Чернігівській області та отримання 07.03.2019 року припису про усунення порушень, який зобов`язував усунути порушення до 15.04.2019 року. Посилаються, що ТОВ достроково виконав припис і здійснив донарахування компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2016-2017 роки і за власною ініціативою здійснив нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати - після сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору кошти були отримані 14.03.2019 року з банку, про що і було повідомлено позивача. Вказують, що Позивачу було повідомлено, що отримані з банку грошові кошти знаходяться в касі Відповідача і мають право зберігатися в касі протягом 5-ти робочих днів і після спливу цього строку було запропоновано доставити їх, але ОСОБА_1 повідомила, що не має намір отримувати особисто нараховану компенсацію та зазначила, що надасть письмову інформацію про номер розрахункового рахунку, на який Відповідач повинен перерахувати грошові кошти. 21.03.2019 року на адресу Відповідача надійшов лист Позивача від 20.03.2019 року, в якому знаходились копія довідки про банківські реквізити Позивача та заява про повний розрахунок при звільненні та надання довідок. Листом від 25.03.2019 року ТОВ надало детальний розрахунок виплат при звільненні та копію відомості по рахунку 661 і платіжним дорученням № 820 від 26.03.2019 року було здійснено перерахування на розрахунковий рахунок Позивача компенсації за невикористану додаткову відпустку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати. Вважають, що при визначенні середньоденної заробітної плати для проведення компенсації Позивач неправильно застосував вимоги Порядку (середня заробітна плата для виплати компенсації за невикористану відпустку становить 115 гривень 73 копійки), а дата повного розрахунку - 14.03.2019 року, тобто дата отримання грошових коштів з банку для виплати Позивачу, про що стало їй відомо 15.03.2019 року. Посилаються, що звернення з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні внаслідок порушення строків виплати компенсації за додаткову відпустку обмежується трьома місяцями, а отже позивачем пропущено строк звернення.

В судовому засіданні позивач і її представник збільшені позовні вимоги (а.с.57-58) підтримали в повному обсягу і до викладених в позовній заяві пояснень позивач доповнила, що в 2018 році працювала у відповідача, а після звільнення - у ФОП Новик, потім відкрила СПД на своє ім`я. Вказала, що перед прийняттям на роботу до відповідача направляла резюме, в якому вказувала наявність двох малолітніх дітей, копії свідоцтв про народження яких направляла в подальшому на адресу відповідача (офіс в смт Короп) електронною поштою, отримувала новорічні подарунки для дітей, із заявою про надання додаткової відпустки жодного разу до відповідача не зверталась. Зазначила, що в день звільнення бачила, які кошти нараховані, претензій не мала. В 2019 році дізналась, що мала право на компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як мати двох малолітніх дітей, яку повинні були виплатити при звільненні, а тому звернулась до Управління праці з метою перевірки нарахування коштів при звільненні. Не заперечувала, що могла дізнатися про неповний розрахунок раніше, перешкод для цього не було, у СПД Новик компенсації додаткової відпустки за 2018 рік не отримувала, до нього з цього приводу не зверталась.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсягу і до викладеного у відзиві доповнила, що подарунки на дітей до Новорічних свят у відповідача не запровадженні, з розрахунком при звільненні відповідач була ознайомлена, претензій не мала, при цьому бачила, що компенсація додаткової відпустки їй не нарахована. Вказала, що ОСОБА_1 лише через рік після звільнення звернулась до Управління праці, яке провело перевірку, внесло припис, керівника було притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому до ТОВ позивач не зверталась. Вважає, що позивач в процесі розгляду справи фактично змінила підстави і предмет позову.

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 09.07.2019 року провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.26-27).

Відповідач ТОВ «ВТФ «Дайна»» подав відзив на позовну заяву (а.с.35-41).

09.10.2019 року ОСОБА_1 , від імені і за дорученням якої діє адвокат Прокоф`єв Б.І. подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с.57-58).

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_2 - подруга позивача, суду пояснила, що працювала разом з ОСОБА_1 у відповідача, який із її резюме та копії паспорта був обізнаний про наявність двох малолітніх дітей.

3. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права застосовані судом та мотиви їх застосування.

ОСОБА_1 з 14.09.2016 року по 09.02.2018 року працювала бухгалтером в ТОВ «Дайна», звідки була звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України за наказом № 41/к від 09.02.2018 року, згідно поданої заяви від 26.01.2018 року (а.с.7-8).

В заяві про звільнення від 26.01.2018 року (а.с.7) ОСОБА_1 вказала про видачу належним чином оформленої трудової книжки, копії наказу про звільнення та проведення виплати всіх сум, що належать від підприємства (у тому числі заробітну плату та премії).

За змістом ч.1 ст.182-1 КЗпП України, ч.1 ст.19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

За змістом ч.1 ст.83, ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Дана відпустка не належить до виду щорічних відпусток - є соціальною і надається у будь-який час протягом календарного року, незалежно від відпрацьованого часу і дати народження дитини.

Управлінням Держпраці в Чернігівській області за зверненням позивачки щодо правильності нарахування та виплати коштів, проведено інспекційне відвідування відповідача в ході якого встановлено, що за період роботи у 2016-2017 роках у додатковій відпустці, як працівник, що має дітей вона не перебувала, компенсацію не було нараховано та виплачено (відповідь від 07.03.2019 року за № 133/25-К68/01/16-07 на а.с.9).

14.03.2019 року ТОВ «ВТФ «Дайна» повідомило ОСОБА_1 про нарахування і надходження з банку компенсації за додаткову відпустку (а.с.12-13,45), яка була оприбуткована ТОВ (а.с.42,43).

20.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ВТФ «Дайна» із заявою, в якій, зокрема, просила перерахувати компенсацію за невикористану додаткову відпустку, що не була виплачена в день звільнення за певними реквізитами (а.с.10-11).

25.03.2019 року ТОВ «ВТФ «Дайна» на адресу ОСОБА_1 направило розрахунок виплат, що здійснені у день звільнення, розрахунок компенсації за невикористану додаткову відпустку, розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (а.с.14-16).

Платіжним дорученням № 820 від 26.03.2019 року ТОВ «ВТФ «Дайна» перерахувало ОСОБА_1 . 2363,76 гривень компенсації за невикористану додаткову відпустку та компенсації витрат заробітної плати згідно припису № 25-01-104/0177-0138 (а.с.46-48).

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 ст.116, ст.47 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 4-рп/2012 по справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237--1 цього кодексу констатовано, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237--1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Перебіг строку звернення до суду у даній справі почався з дня, коли ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом ч.1 ст.182-1 КЗпП України, ч.1 ст.19 Закону України «Про відпустки» ч.1 ст.83, ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка працівнику який має дітей є соціальною і надається у будь-який час протягом календарного року, незалежно від відпрацьованого часу і дати народження дитини - до чи після.

В 2018 році ОСОБА_1 до 09.02.2018 року працювала в ТОВ «ВТФ «Дайна», з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року у ФОП Новик (а.с.72).

З вимогою про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2018 рік ОСОБА_1 звернулась 08.10.2019 року (а.с.57-58), дана компенсація на час постановлення судового рішення їй не виплачена.

Суд вважає, що ОСОБА_1 пропущено тримісячний строк звернення до суду з вимогами як про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2018 рік, так і про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Посилання позивача на ч.2 ст.233 КзпП України юридично неспроможні, оскільки в розумінні ст.ст.1,2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку не є заробітною платою (оплатою праці), а отже на звернення до суду з цими вимогами поширюється тримісячний строк.

Проаналізувавши всі надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог і необхідність відмови в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.76-81, 141, 259, 263-266, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені і за дорученням якої діє адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгова фірма «Дайна» - відмовити повністю.

Учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя Л. Б. Філатова