ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/494/19 Справа № 199/2895/17 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Ніна Антонівна, Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та скасування державної реєстрації на майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Н.А., Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та скасування державної реєстрації на майно.

В обґрунтуванні позовних вимог, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що він з березня 1990 року став проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 Вони вели спільне господарство, однак шлюб не зареєстрували, оскільки не вбачали у цьому потреби, при цьому ніхто з них в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували. У березні 1990 року він переїхав на постійне місце проживання в кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_10 . У вказаній квартирі вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно з ОСОБА_10 виплачували залишок паю за кооперативну квартиру. Він разом з ОСОБА_10 доглядали її батьків, які через похилий вік деякий час проживали разом з ними у їхній квартирі АДРЕСА_2 , а після їх смерті разом займались їх похованням. Усі сусіди батьків та друзі його і ОСОБА_10 вважали їх подружжям. 03 квітня 1997 року він знявся з реєстрації у гуртожитку та офіційно зареєстрував своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 , де зареєстрований і по теперішній час. ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31 жовтня 2012 року, актовий запис №1665. Він особисто здійснював поховання своєї цивільної дружини. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_10 на праві власності, оскільки за своє життя нею у повному обсязі було сплачено вартість паю вказаної квартири, що підтверджується довідкою ЖБК № 174 «СПОРТ» від 05 жовтня 2000 року №10/6. Він прийняв спадщину у передбачений законом строк, шляхом звернення до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , однак через відсутність документального підтвердження родинного зв`язку із спадкодавцем, постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. від 14 травня 2013 року №1814/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці, двоюрідні сестри ОСОБА_10 - ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України мають право на спадкування у п`яту чергу, від спадщини відмовились, про що 24 квітня 2013 року подали заяви до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за №1017 та №1019. Спадкоємиця ОСОБА_8 звернулась до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 від 24 квітня 2013 року за №1018. Позивач зазначив, що відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завжди визнавали стосунки своєї сестри ОСОБА_10 з позивачем як подружні, до того ж ОСОБА_8 є спадкоємицею п`ятої черги. Оскільки, починаючи з квітня 1997 року і до моменту смерті ОСОБА_10 , він постійно проживав та був зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 разом з цивільною дружиною, вів спільне господарство, разом харчувались, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, тому вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав із спадкоємицею ОСОБА_10 однією сім`єю більше п`яти років до дня відкриття спадщини. Також позивач зазначив, що 27 березня 2017 року до позивача в квартиру прийшли невідомі люди, погрожуючи залишити його без житла, повідомили про нового власника спірної квартири - ОСОБА_5 , згідно з договором купівлі-продажу від 13 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренка С.В., та зареєстрованого в реєстрі за №188, яку той, у свою чергу, придбав у невідомого позивачу ОСОБА_6 , власника спірної квартири за рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2017 року у цивільній справі № 202/6094/16-ц. З відповіді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська вбачається, що в провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська будь-якої позовної заяви ОСОБА_6 або ОСОБА_10 не перебуває, а у цивільній справі за №202/6094/16-ц (№2/202/1828/2017) у судді Бєльченка Л.А. розглядається позов КП «Коменергосервіс» до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості. Таким чином, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2017 року є сфальсифікованим. На теперішній час через шахрайські дії відповідачів право власності на спірну квартиру, відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 серпня 2017 року, яка отримала спірну квартиру в дар від ОСОБА_4 , який був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року, укладеного з ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., за реєстровим №348. ОСОБА_5 . набув у власність спірну квартиру у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий №188. ОСОБА_6 став власником спірної квартири на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2017 року №202/6094/16-ц, провадження 2/202/1828/201, винесеного суддею ОСОБА_13 . Оскільки рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2017 року №202/6094/16-ц, провадження 2/202/1828/201, за яким ОСОБА_6 набув у власність спірну квартиру АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі прав зроблено відповідний реєстраційний запис про право власності 19299541, відповідно до відомостей Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2017 року №01-12/1158/2017, суддею Бєльченко Л.А. ніколи не виносилось по справі №202/6094/16-ц, провадження 2/202/1828/201, відкрито по іншій позовній заяві, тому позивач вважає недійсним договір купівлі-продажу від 13 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий №188, відповідно до якого власником спірної квартири став ОСОБА_5 , що призвело до недійсності наступних правових угод. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд встановити факт його проживання зі спадкодавцем ОСОБА_10 однією сім`єю не менше ніж п`ять років, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13 березня 2017 року, що був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, витребувати на його користь від ОСОБА_1 спірну квартиру, скасувавши всі реєстраційні записи про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , зі спадкодавцем ОСОБА_10 , 1949 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 03 квітня 1997 року по 26 жовтня 2012 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між продавцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , та покупцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , посвідчений 13 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренком С.В., зареєстровано в реєстрі за №188. Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_10 , 1949 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , квартиру АДРЕСА_1 , на користь спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_2 . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , 980 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнути з ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , 980 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , 980 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_14 , ІПН НОМЕР_5 , 980 грн. по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 20 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу ст.1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадщину за законом мають особи, які мешкали зі спадкодавцем одною сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно зі ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно із cт. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Судом встановлено ОСОБА_2 з березня 1990 року почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, при цьому в іншому зареєстрованому шлюбі вони не перебували.

З 03 квітня 1997 року ОСОБА_2 є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 по теперішній час (т.2 а.с. 56).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у судовому засіданні підтвердили факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_10 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла ( т.1 а.с.9).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач, починаючи з 03 квітня 1997 року і на момент смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом з нею однією сім`єю та був зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_10 після сплати у повному обсязі вартості паю за вказану квартиру, що підтверджується довідкою ЖБК №174 «СПОРТ» від 30 листопада 2017 року №1/341 (т.2 а.с.84, т.3 а.с.160).

Із спадкової справи, заведеної після ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, 02 листопада 2012 року, у встановлений законом строк, ОСОБА_2 звернувся до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.150).

Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. від 14 травня 2013 року №1814/02-31 було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього документального підтвердження родинного зв`язку із спадкодавцем (т.1 а.с.176).

Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22 квітня 2017 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього документального підтвердження родинного зв`язку із спадкодавцем (т.1 а.с.210).

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_10 , її двоюрідні сестри - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від спадщини відмовились на користь ОСОБА_8 , про що 24 квітня 2013 року подали заяви до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за №1017 та №1019 (т.1 а.с.172, 173).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 - двоюрідна сестра померлої ОСОБА_10 , звернулась до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 (т.1 а.с.174).

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 з 03 квітня 1997 року і на момент смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом з нею однією сім`єю та був зареєстрований у спірній квартирі на момент смерті ОСОБА_10 і до теперішнього часу, а тому має право на спадщину після смерті останньої за законом та є спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Сторони договірних правовідносин мають суб`єктивні права та обов`язки. При здійсненні цивільних прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю чи культурній спадщині (ст.13 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, передати майно. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі і з договорів.

На підставі ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК), застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись, як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Згідно з вимогами ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 серпня 2017 року, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., реєстровий №1236 (т.2 а.с.5).

ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 серпня 2017 року, укладеного між нею та ОСОБА_4 отримала спірну квартиру у дар від ОСОБА_4 , який був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий №348, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.2 а.с.162, 163, 164).

ОСОБА_5 набув у власність спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2017 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий №188. ОСОБА_6 став власником спірної квартири на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2017 року у справі №202/6094/16-ц, провадження 2/202/1828/201 (т.1 а.с. 13).

Встановлено судом, що рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2017 року у цивільній справі №202/6094/16-ц, суддею Бєльченко Л.А. ніколи не ухвалювалось (т.1 а.с.116).

З повідомлення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року вбачається, що згідно даних вхідної кореспонденції суду та обліково-статистичних даних канцелярії з цивільних справ, позовних заяв за участю ОСОБА_2 або ОСОБА_6 не значиться. Судове рішення від 13 січня 2017 року, постановлене нібито суддею ОСОБА_13 за номером справи 202/6094/16-ц, провадження 2/202/1828/2017, в провадженні суду не значиться (т.1 а.с.12).

З відповіді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська щодо позовної заяви ОСОБА_6 або ОСОБА_10 та цивільної справи за №202/6094/16-ц, провадження за №2/202/1828/2017 у судді Бєльченка Л.А. розглядається за позовом КП Коменергосервіс до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості (т.1 а.с.12).

Таким чином, враховуючи, що набуття ОСОБА_6 у власність квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2017 року №202/6094/16-ц (2/202/1828/201), яке ніколи не ухвалювалося цим судом, є неправомірним, суд дійшов обгрунтованого висновку, що відчуження ОСОБА_6 спірної квартири за договором купівлі-продажу від 13 березня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий №188 ОСОБА_5 , є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним та витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.ст.19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Дослідивши спірні правовідносини суд дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про скасування реєстраційних записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на спірну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Отже, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строків позовної давності є безпідставними, оскільки позивач з 03 квітня 1997 року і до теперішнього часу зареєстрований у спірній квартирі, проживав у квартирі, в межах шестимісячного строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у березні 2017 року дізнався про те, що спірну квартиру, в якій він зареєстрований та постійно проживав, було продано іншій особі, і з позовними вимогами у даній справі звернувся до суду у квітні 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконності та необґрунтованості рішення суду не підтверджуються належними доказами у справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді