Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 175/4758/15-ц

провадження № 61-27080св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Садівниче товариство «Утес», ОСОБА_2 ,

треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Дніпропетровська районна державна адміністрація, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Садівничого товариства «Утес» (далі - СТ «Утес»), ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Дніпропетровська районна державна адміністрація, ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, розпорядження та свідоцтва про право власності на садовий будинок, визнання членом садівничого товариства та права користування земельною ділянкою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що профспілковою організацією та адміністрацією «Дніпропетровського машинобудівного заводу» в 1986 році, його дружині ОСОБА_3 надано земельну ділянку СТ «Утес» № НОМЕР_1 у с. Волоське. 28 листопада 1995 року ОСОБА_3 подала голові СТ «Утес» нотаріально завірену заяву про те, що вона відмовляється від земельної ділянки № НОМЕР_1 і просить переписати її на нього. У листопаді 1995 року його прийнято членом СТ «Утес», а земельну ділянку № НОМЕР_1 перереєстровано на його ім`я для користування. Земельною ділянкою він дозволив користуватися своєму сину ОСОБА_2 . У серпні 2015 року в усній формі він звернувся до голови СТ «Утес» із питанням про надання документів для оформлення права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , але йому повідомлено, що земельна ділянка приватизована ОСОБА_2 24 серпня 2015 року він звернувся до голови СТ «Утес» із заявою, у якій просив розібратися у цій ситуації. 10 вересня 2015 року йому видана довідка про те, що ОСОБА_2 є членом СТ «Утес» у с. Волоське та на підставі рішення Виконавчого комітету Волоської сільської ради від 21 травня 1997 року № 27 земельну ділянку № НОМЕР_1 приватизовано. На його запити до СТ «Утес» та ПАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод», жодної відповіді не отримав. Вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 СТ «Утес» виданий з порушенням статей 116, 118 ЗК України та на підставі незаконного розпорядження, що є підставою для визнання його недійсним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 СТ «Утес», виданий ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 06 травня 2010 року № 1785-р та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 06 травня 2010 року № 1785-р про затвердження технічної документації та передачу ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ «Утес» у власність для ведення садівництва; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 15 березня 2010 року НОМЕР_2 Дніпропетровської районної ради на садовий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у СТ « Утес», с. Волоське, земельна ділянка НОМЕР_1 ; визнати його із 1995 року членом СТ «Утес»; визнати за ним право користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 СТ «Утес».

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ «Утес», с. Волоське, оскільки належних та допустимих доказів про це суду він так і не надав і у нього відсутнє право власника на цю земельну ділянку, яке він просить захистити. ОСОБА_1 просить захистити його право, яке у нього не виникало, а тому і не порушувалося, що вказує на безпідставність позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не є власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки, у період із 1985 року не був робітником, службовцем чи пенсіонером «Дніпропетровського машинобудівного заводу», а тому, ОСОБА_1 не мав підстав та обґрунтування бути членом СТ «Утес» протягом всього терміну існування товариства, а в період із 1985 року до 2003 року, керівництво якого здійснювалось адміністрацією та профспілкою ДП «Дніпропетровський машинобудівний завод» імені Леніна. ОСОБА_1 просить захистити його право, яке в нього не виникало, а тому і не порушувалося.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 рокута постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що відповідачами не доведений факт прийняття у члени садівничого товариства, а довідки взагалі не відповідають дійсності, протокол не наданий та взагалі відсутній у садівничому товаристві і підтвердження прийняття у члени товариства не надано.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що у 1986 році ОСОБА_3 як робітниця ДП «Дніпропетровського машинобудівного заводу», отримала у користування земельну ділянку за № НОМЕР_1 на землях СТ «Утес», якою вона добросовісно, відкрито і безперервно користувалася протягом 24 років до 2009 року. На момент отримання земельної ділянки у користування, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

На підставі пункту 3.1 Статуту СТ «Утес», зареєстрованого розпорядженням Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 24 березня 2003 року № 155-Р, ОСОБА_3 з мовчазною згодою ОСОБА_1 , подарувала своєму сину ОСОБА_2 земельну ділянку за № НОМЕР_1 , на якій знаходяться садовий будинок із господарськими будівлями та спорудами, яка є складовою земельної ділянки загальною площею 20,2 га, що належить «Дніпропетровському машинобудівельному заводу», яка в свою чергу надана розпорядженням Ради Міністрів УССР від 07 березня 1986 року за № 159-р, рішенням Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 26 березня 1982 року № 128 та акта користування землею № , зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 86, на якій розташоване СТ «Утес».

ОСОБА_2 скористався правом безоплатної приватизації та оформив право власності на спірну земельну ділянку № НОМЕР_1 із садовим будинком, якими він як правонаступник ОСОБА_3 користувався з 2009 року для ведення садівництва та виноградарства у складі СТ «Утес» «Дніпропетровського машинобудівного заводу», що підтверджується довідкою від 29 березня 2016 року № 1982, виданою Новоолександрівською сільською радою та листом ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» від 13 жовтня 2009 року № 6000/9-286.

У період із 1985 року до 2003 року вирішенням внутрішніх питань, прийом у члени та виключення з них, СТ «Утес» керувалося Статутом садового товариства робочих та службовців «Дніпропетровського машинобудівного заводу», розробленого на підставі типового статуту, затвердженого Радою Міністрів УРСР від 11 липня 1978 року № 358 зі змінами від 14 лютого 1985 року № 65.

Відповідно до пункту 16 Статуту СТ «Утес» членами садового товариства можуть бути робочі та службовці підприємства (ДП «Дніпропетровський машинобудівний завод» імені Леніна), які досягли вісімнадцятирічного віку, пенсіонери, працюючі на цьому підприємстві.

Нормативно-правове обґрунтування

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свободпризначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав ОСОБА_1 , оскільки позивач не є власником чи землекористувачем земельної ділянки № НОМЕР_1 , с. Волоське, СТ «Утес», у період із 1985 року до дня звернення до суду із цим позовом не був робітником, службовцем чи пенсіонером ДП «Дніпропетровський машинобудівний завод», а тому, ОСОБА_1 не міг бути членом СТ «Утес», керівництво якого протягом всього терміну існування товариства, в період із 1985 року до 2003 року, здійснювалось адміністрацією та профспілкою ДП «Дніпропетровський машинобудівний завод імені Леніна».

ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що саме він має право на вказану ділянку, тоді як судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 оформив право власності на спірну земельну ділянку за встановленою законом процедурою, яка відповідає вимогамстатей 116, 118 ЗК України, а отже, відсутні підстави для скасування судових рішень.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 рокута постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик