Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 279/3588/16-ц

провадження № 61-28972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, у складі судді - Шульги О. М., від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області, у складі колегії суддів: Павицької Т. М.,

Трояновської Г. С., Миніч Т. І., від 12 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації та визнання дій неправомірними.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є рідною сестрою та відповідно спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 27 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири

АДРЕСА_1 .

Позивач стверджувала, що ОСОБА_3 до укладання вказаного правочину тривалий час виявляв явні ознаки психічного розладу та на момент укладання вказаного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений

27 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати неправомірними дії нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І. В. при посвідченні договору купівлі-продажу квартири, укладеного 27 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 30 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 березня

2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І. В., зареєстрований в реєстрі за № 585. Скасовано державну реєстрацію права власності

ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Висновки суду першої інстанції обґрунтованітим, що під час укладення оспорюваного договору ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірними дій нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І. В., суд виходив із того, що останній до участі у справі в якості відповідача залучений не був.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 27 березня 2015 року між ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 , та скасування державної реєстрації права власності

ОСОБА_2 на вказану квартиру, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 279/3588/16-ц з місцевого суду. Зупинено виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня

2017 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 279/3588/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не перевірено та не надано оцінки наявності родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Листи нотаріуса, в яких він підтверджує факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами родинних відносин між ними. Вважала, що вказані листи носять лише інформативний характер.

Стверджує, що під час укладення 27 березня 2015 року договору купівлі-продажу в присутності нотаріуса нею були передані ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 148 125 грн. Під час підписання договору жодних відхилень в психічному здоров`ї ОСОБА_3 нею та нотаріусом не спостерігалося. Недієздатним ОСОБА_3 був визнаний вже після укладення спірного договору, а отже на момент його підписання ОСОБА_3 був наділений повною дієздатністю.

Зазначала, що до укладення оспорюваного правочину тривалий час спілкувалася з ОСОБА_3 , який незважаючи на свій похилий вік, вів організоване життя, самостійно забезпечував себе в побуті, доглядав за помешканням, здійснював розрахунки та оплату вартості житлово-комунальних послуг, без сторонньої допомоги користувався громадським транспортом, мав задовільний стан здоров`я, за медичною допомогою не звертався.

В ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції відповідач заявляла клопотання про призначення у справі повторної судово-психіатричної комісійної експертизи, в задоволенні якого судом апеляційної інстанції було відмовлено.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 30 червня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Житомирської області

від 12 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірними дій нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І. В. при посвідченні договору купівлі-продажу квартири, укладеного 27 березня 2015 року між

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не оскаржуються, а тому в силу положень статті 400 ЦПК України в цій частині касаційним судом не переглядаються.

Доводи осіб, які подали заперечення (відзив) на касаційну скаргу

В листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 подане її представником ОСОБА_4 на касаційну скаргу, в якому остання, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 березня 2015 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 585.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 01 липня 2015 року по справі № 279/7280/15-ц за заявою ОСОБА_4 про визнання фізичної особи недієздатною, вставнолення над нею опіки та призначення опікуна ОСОБА_3 визнано недієздатним. Підставою для визнання ОСОБА_3 недієздатним став, зокрема, висновок судово-психіатричної експертизи №226-2015 від 26 травня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Із листа приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Івчука С. С. №600/01-24 від 21 квітня 2016 року суди встановили, що після смерті ОСОБА_3 відкрита спадкова справа №104/2015, згідно якої спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є сестри померлого, - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи №124-2017 від 05 травня 2017 року ОСОБА_3 на час укладання договору купівлі-продажу, станом на 27 березня 2015 року, страждав на виражену деменцію судинного (атеросклеротичного) ґенезу. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 01.8 міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду. З приводу даного захворювання спостерігався психіатром із 2015 року. Ступінь наявного у ОСОБА_3 слабоумства, на час підписання договору купівлі-продажу (27 березня 2015 року), була настільки виражена, що позбавляла його здатності на той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті57 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-другої

статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада

2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року по справі № 6-1531цс16.

Задовольняючи позов, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясували обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, у тому числі висновку комісійної судово-психіатричної посмертної експертизи №124-2017

від 05 травня 2017 року, вірно застосувавши положення частини першої

статті 225 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку, що під час укладення договору купівлі-продажу від 27 березня 2015 року ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Також суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що

ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець другої черги за законом, відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 . свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у неї права на спадкування відсутня, а тому в розумінні частини першої статті 225 ЦК України вона вправі пред`явити позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Суд на виконання вимог ЦПК України та з урахуванням роз`яснень, наведених в пунктах 14, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», дав оцінку висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №124-2017 від 05 травня 2017 року.

Клопотання відповідача щодо проведення повторної комісійної судової-психіатричної експертизи вирішено ухвалою апеляційного суду

від 12 вересня 2017 року (а.с. 160) з огляду на відсутність у клопотанні обставин, передбачених статтею 150 ЦПК України 2004 року, які б давали підстави для призначення повторної експертизи.

В силу положень статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта

статті 60 ЦПК України 2004 року).

ОСОБА_1 було заявлено, а судом першої інстанції задоволено, вимогу не про скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора, а про скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , що за обставин встановлених у розглядуваній справі, сприятиме ефективному захисту прав та інтересів позивача.

Інші доводи касаційної скарги які є аналогічним доводам викладеним в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, спрямовані на переоцінку доказів у справі, однак в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та з дотримання норм процесуального права дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року без змін.

Щодо поновлення виконання оскаржених судових рішень

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою суду касаційної інстанції від 26 жовтня 2017 року було зупинено виконання Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження, то виконання вказаних рішень на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України необхідно поновити.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 401, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області

від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта