Справа № 466/7604/17 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2183/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Львів

Справа № 466/7604/17

Провадження № 22ц/811/2183/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю Сивика А.П., Лавровського І.Є.,

Бабій І.М., Лавровської Л.С.

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»)

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 13 травня 2019року, (суддя Свірідова В.В.)

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» , з участю третіх осіб: В.о. директора Відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду Поліщука Вадима Валентиновича, Первинної профспілкової організації Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом. Просив скасувати наказ в.о. директора Відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «НЕК «Укренерго» - Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду Поліщука Вадима Валентиновича №1128-к від 15 вересня 2017 року, поновити його (позивача) на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» старшого державного інспектора з енергетичного нагляду з 16 вересня 2017 року, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 413 068,38 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що він ( ОСОБА_1 ) з серпня 2002 року працював на посаді начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області, остання посада заступник начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальник Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» старший державний інспектор з енергетичного нагляду. Вказує, що 15 вересня 2017 року наказом відповідача №1228-к його звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає такий наказ протиправним, а своє звільнення незаконним. Зазначає, що йому надавався перелік вакантних посад по відокремленому підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» та він (позивач) звертався із заявами про переведення на посади з наданого переліку вакантних, але йому було відмовлено у переведенні на посаду. Звільнення вважає також безпідставним, оскільки посада, яку він займав, не була скорочена. В процесі реорганізації Держенергонагляду передбачалась ліквідація Державної інспекції з енергетичного нагляду у Західному регіоні, структура Державної інспекції з енергетичного нагляду у Львівській області залишалась незмінною. Виконувані позивачем трудові функції начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду у Львівській області з 2002 року залишились аналогічними. Стверджує, що 7 лютого 2017 року він звертався листом №27-23/01-133 до директора Держенергонагляду, де зазначив про своє переважне право залишення на роботі, але відповідачем не було проведено відбору із врахуванням переважного права залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП. Вказує, що профспілка надала згоду на його звільнення, але застерегла роботодавця від звільнення у випадку його (позивача) згоди на переведення на іншу вакантну посаду. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року позов задоволено.

Скасовано наказ в.о. директора Відокремленого підрозділу заступника головного інспектора «Державної інспекції енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_2 В ОСОБА_3 від 15 вересня 2017 року № 1128-к як протиправний.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» старшого державного інспектора з енергетичного нагляду з 16 вересня 2017 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 вересня 2017 року по 13 травня 2019 року в розмірі 413 068,38 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що на вакантну посаду заступника директора Держенргонагляду начальника Державної інспекції з експлуатації електричних станцій і мереж Головного державного інспектора Державної інспекції з експлуатації електричних станцій і мереж, на яку претендував позивач 22 травня 2017 року, наказом Держенергонагляду від 30 червня 2017 року № 992-к було переведено ОСОБА_4 ; вакантна посада помічника директора Держенергонагляду, на яку претендував позивач 12 липня 2017 року, була виведена 1 вересня 2017 року із штатного розпису Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»; посада заступника директора Держенергонагляду з організаційної роботи, на яку претендував позивач, подавши заяву 13 вересня 2017 року, підлягала скороченню у майбутньому.

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги.

29 липня 2019 року наказом Міністерства фінансів України №321 створено Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» шляхом перетворення ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго». ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» є правонаступником ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго». Судом проведено заміну сторони відповідача на правонаступника.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників.

Згідно із ч. 2 ст.40 цього Кодексу, звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював у Відокремленому підрозділі «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» старшого державного інспектора з енергетичного нагляду.

15 вересня 2017 року наказом №1128 позивач звільнений у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та введенням в дію організаційної структури та штатного розпису керівників, спеціалістів, службовців та робітників відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» відповідно до наказу Держенергонагляду від 30 березня 2017 року № 43-ОП.

Попередження про звільнення від 6 квітня 2017 року він отримав у встановлені КЗпП України строки. Разом із попередженням йому було надано список вакантних посад, але не було надано жодної пропозиції щодо можливості зайняття конкретної вакантної посади.

Постановою Верховного Суду України від 31 січня 2018 року № К/9901/1388/18 передбачено, що «зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу, однак це не має бути підставою для зловживання та незаконного звільнення працівників, а тому КЗпП України передбачені гарантії для захисту трудових прав.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України станом на день попередження позивача про майбутні зміни позивач повинен був бути ознайомлений з переліком усіх вакантних посад, у тому числі у зазначеному відділі; позивачу повинна була бути запропонована будь-яка з вказаних вакантних посад, рівнозначна тій, яку він займав, або нижча за його згодою.

Відповідач не вчинив зазначених дій, чим порушив вимоги ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України.

У попередженні про майбутнє вивільнення позивачу було запропоновано ознайомитись із переліком вакантних посад.

Встановлено, що 6 квітня 2017 року, 22 травня 2017 року, 11 липня 2017 року, 12 вересня 2017 року позивачу надавався перелік вакантних посад по ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України». Ознайомившись з переліком вакантних посад позивач тричі звертався із заявами на переведення на посади із наданого переліку вакантних посад.

22 травня 2017 року позивач подав заяву про переведення на посаду заступника директора ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» - начальника Державної інспекції з експлуатації станцій і мереж та 6 липня 2017 року отримав відповідь, що на обрану посаду призначено іншу особу.

12 липня 2017 року позивач вдруге ознайомився із переліком вакантних посад, написав заяву про можливість переводу його на посаду помічника директора Держенергонагляду.

Враховуючи відповідь адміністрації по заяві від 22 травня 2017 року, а також, відсутність у переліку вакантних посад інформації щодо посадового окладу по цій посаді, позивач в заяві директору ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» попросив, щоб йому запропонували цю посаду, із вказаним посадовим окладом та трудовими функціями, чим підтвердив бажання працювати на даній посаді. Пропозиція про переведення на дану вакантну посаду позивачу не була надана, як і жодна пропозиція вакантної посади на підприємстві.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

12 вересня 2017 року позивача повідомлено листом Держенергонагляду від 11 вересня 2017 року №08/02-5187, що посада, на яку він претендував 12 липня 2017 року, виведена із штатного розпису 1 вересня 2017 року.

13 вересня 2017 року, позивач втретє написав заяву на перевід на посаду заступника директора Держенергонагляду з організаційної роботи, але був звільнений. Відповідь з цього питання йому не надана.

В переліку змін до штатного розпису Держенергонагляду від 17 жовтня 2017 року немає згаданої посади, що підтверджує її наявність у діючому штатному розписі.

Відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача на цю вакантну посаду.

Встановлено, що відповідач не надав відповіді на заяву позивача на перевід на посаду заступника директора Держенергонагляду з організаційної роботи від 13 вересня 2017 року. 15 вересня 2017 року позивача звільнено, хоч не запропоновано жодної вакантної посади, які були наявними.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідач не виконав зазначеного обов`язку, незважаючи на наявність вакантних посад та намір позивача працювати на них.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 жовтня 1992 року №18 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місці про наступне вивільнення.

Встановлено, що зміни в організації виробництва і праці, що відбулись відповідно до наказу Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» від 30 березня 2017 року №43-ОП були обумовлені необхідністю приведення організаційної структури Головної інспекції Держенергонагляду та його територіальних підрозділів до структури центрального органу виконавчої влади, який був утворений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442.

Згідно із наказом Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» від 30 березня 2017 року №43-ОП розпочата реорганізація.

Із штатного розпису Держенергонагляду від 1 грудня 2016 року, який діяв до реорганізації, та розпису від 3 квітня 2017 року, введеного в дію наказом від 30 березня 2017 року №43-ОП; чисельність інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні скоротилась із 51 до 8 працівників.

У інспекції Держенергонагляду у Львівській області, чисельність працівників збільшилась із 43 до 55 працівників. У інспекцію Держенергонагляду у Львівській області перейшли інспектори з відділу енергетичного нагляду та сектору правового забезпечення інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні, але функції переведених працівників поширились на територію Львівською областю.

Після проведеної реорганізації функції начальника інспекції Держенергонагляду у Львівській області залишились незмінними згідно із посадовою інструкцією від 23 грудня 2015 року, як і функції персоналу, очолюваного ним підрозділу.

В процесі реорганізації посади начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні, заступника начальника інспекції, заступника начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні - начальника інспекції Держенергонагляду у Львівській області були ліквідовані. Утворено посаду начальника Держенергонагляду у Західному регіоні начальника Держенергонагляду у Львівській області, на яку 3 квітня 2017 року наказом №537-к переведений ОСОБА_5 за його згодою та посаду заступника начальника Держенергонагляду у Західному регіоні заступника начальника Держенергонагляду у Львівській області, на яку 3 квітня 2017 року наказом №538-к переведений ОСОБА_6 за його згодою.

Позивач 6 квітня 2017 року був повідомлений про майбутнє звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що керівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . структурного підрозділу, що ліквідовується, а саме: інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні, переведено на новостворені посади у структурний підрозділ, а саме, інспекцію Держенергонагляду у Львівській області, яку до реорганізації очолював позивач ОСОБА_1 Трудові функції позивача, як начальника інспекції Держенергонагляду у Львівській області жодним чином не змінюються.

Встановлено, що позивач до реорганізації займав посаду заступника начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні, та згідно із п.3.3. своєї посадової інструкції мав право виконувати обов`язки начальника інспекції Держенергонагляду у Західному регіоні.

7 лютого 2017 року позивач звертався з цього приводу до директора Держенергонагляду, одночасно вказавши на своє переважне право залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП України.

При звільненні за ч.1 ст.40 КЗпП України роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз працівників щодо залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП України.

Встановлено, що позивач має вищу кваліфікацію в порівнянні із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , вони мають кваліфікацію інженера-електрика, а ОСОБА_1 , крім базової енергетичної освіти, у 2004 році отримав кваліфікацію магістра державного управління Львівського регіонального інституту державного управління при Президентові України. Наявність у позивача кваліфікації магістра державного управління є вагомою, зважаючи на утворення Державної інспекціі з енергетичного нагляду України як центрального органу виконавчої влади.

У позивача було переважене право залишення на роботі згідно п.п. 2,3,10 ч.2 ст.42 КЗпП України.

Профком ППО Держенергонагляд протоколом від 14 вересня 2017 року №9, окрім надання згоди на звільнення позивача, клопотав перед адміністрацією про надання можливості позивачу переходу на вакантну посаду (п.3 протоколу), хоча позивач має таке право згідно КЗпП України, та про надання щорічної відпустки (п.2), згідно графіка, затвердженого директором.

На підставі наявних доказів та встановлених обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що нНаказ від 15 вересня 2017 року №1128-к про звільненя ОСОБА_1 згідно п.1 ст.40 КЗпП України винесений з порушенням ч.2 ст.40, ст.49-2, ст.42 КЗпП України, та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.19 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скоренням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановивши порушення вимог закону щодо процедури звільнення позивача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, чим порушено його трудові права, які підлягають судовому захисту.

Згідно із п.32 постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення па користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно довідки інспекції Держенергонагляду від 31 жовтня 2017 року №313/10-17 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 930,22 грн., а середньомісячний заробіток 19 999,73 грн. Середній заробіток вираховується за період з 16 вересня 2017 року по 13 травня 2019 року. За період з 16 вересня по 30 листопада 2017 року такий становить 49 301,66 грн.

Згідно із наказом Держенергонагляду від 28 грудня 2017 року №146-ОП з 1 грудня 2017 року встановлено коефіцієнт коригування заробітної плати 1,047, яким згідно п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою №100 від 8 лютого 1995 року, коригується розмір середнього заробітку ( з 1 грудня 2017 року по 13 травня 2019 року) і такий становить 363 766,72 грн.

За весь період з 16 вересня 2017 року по 13 травня 2019 року сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 413 068,38 грн.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідно до ст.235 КЗпП України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16 вересня 2017 року по 13 травня 2019 року в розмірі 413068,38 грн. з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при його виплаті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді