У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 759/15417/16-ц

провадження № 61-18292 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича у виконавчому провадженні ВП № 57561755, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

В с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М. М. (далі - приватний виконавець) у виконавчому провадженні ВП № 57561755 та просив визнати незаконними дії приватного виконавця щодо продажу належного йому нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, площею 0.15 га, кадастровий номер :07:010:0100, цільове призначення - для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада (далі - земельна ділянка), з прилюдних торгів та заборонити приватному виконавцю оформляти акт про набуття права власності на відповідне майно за результатами проведених прилюдних торгів.

Скарга обгрунтована, зокрема, тим, що приватний виконавець, у порушення вимог Закону України«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вчинив дії щодо звернення стягнення на майно заявника, а саме, на відповідну земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершенного будівництва, а тому, на його думку, на відповідне майно не могло бути звернуто стягнення в рамках відповідного виконавчого провадження, як таке, що перебувало під забороною на вчинення таких дій відповідно до зазначеного Закону.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року залишено без змін.

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суди неправильно встановили, що відповідна земельна ділянка та розташований на ній будинок не підпадає під дію Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому дійшли необґрунтованого висновку про дотримання приватним виконавцем вимог відповідного законодавства України при вчиненні дій по зверненню стягнення на дане майно заявника, та безпідставно і необґрунтовано відмовили в задоволенні його скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року отримано 09 вересня 2019 року.

На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, засвідчену копію конверта із штрихкодовим ідентифікатором 150 (відправник - Київський апеляційний суд, отримувач - ОСОБА_1 ), та засвідчену копію інформаційної довідки із сайту «Укрпошта», з яких убачається, що відповідне судове рішення надіслано 05 вересня 2019 року та отримано адресатом 09 вересня 2019 року.

Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань ОСОБА_1 його процесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у зв`язку із наступним.

Статтею другою Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цивільного процесуального кодексу України, порушено їх права та свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що земельна ділянка та незавершений об`єкт будівництва не підпадають під заборону відчуження згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому приватний виконавець правомірно вчинив дії щодо передачі на реалізацію належної ОСОБА_1 земельної ділянки, оскільки він діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується із відповідними висновками судів, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанції, на виконанні у приватного виконавця Трофимена М. М. перебуває виконавче провадження ВП № 57561755, щодо примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2008 року в справі № 759/15417/16-ц, відповідно до якого присуджено до стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суми заборгованості по кредиту, відсоткам та судового збору в загальному розмірі 3 018 144,48 грн.

У рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем вчинено дії, спрямовані на стягнення відповідної суми заборгованості з боржника ОСОБА_1 , шляхом реалізації належного йому нерухомого майна, а саме, спірної земельної ділянки, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини першої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Оскільки дана земельна ділянка не входить до переліку об`єктів нерухомого майна, на яке наявна заборона на звернення стягнення згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідно приватний виконавець не мав обмежень на вчинення дій щодо реалізації належної боржнику ОСОБА_1 земельної ділянки в рамках виконавчого провадження ВП № 57561755, та діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва проводиться у порядку, встановленому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше, з урахуванням певних особливостей.

Відповідно до частини першої статті 27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом; документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, документ, що містить опис об`єкта незавершеного будівництва за результатами технічної інвентаризації такого об`єкта.

Ураховуючи вищезазначені норми законодавства України, ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, за весь час розгляду справи не надав до суду належних, достовірних та достатніх доказів того, що на відповідній земельній ділянці розташований саме об`єкт незавершеного будівництва із зазначенням ступеня готовності, на який розповсюджуються заборона на звернення стягнення відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками, викладеними судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях у даній справі, оскільки приватний виконавець, при вчиненні відповідних дій щодо звернення стягнення на відповідну земельну ділянку та її реалізації відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», діяв у порядку та з дотриманням вимог законодавства України.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі є необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваних рішень, не впливають на їх законність, і зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами, та стосуються переоцінки доказів, що не входить до повноважень Верховного Суду.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в справі заявником не наведено.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявника, що він не позбавлений права на захист порушених, на його думку, відповідних прав та інтересів в судовому порядку, шляхом пред`явлення відповідного позову, з урахуванням вимог процесуального законодавства України.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі, якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 127, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича у виконавчому провадженні ВП № 57561755, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнецов