Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/11209/16-ц

провадження № 61-34190св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Леонтюк Л. К. від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Усика Г. І., від 21 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» (далі - ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» Волощука І. Г.) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 січня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» ( ПАТ «КБ «ЕКСПОБПНК» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і забезпечення № 13А. За умов кредитного договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 37 200 доларів США, зі сплатою 12% % річних, з кінцевим терміном повернення до 09 січня 2015 року, а відповідач зобов`язався повернути суму отриманих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитом, в сумі, строки та на умовах, визначених кредитним договором. З метою забезпечення виконання договору кредиту і забезпечення №13А між банком та ОСОБА_1 11 січня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 відповідає перед кредиторам як солідарний боржник у повному обсязі як і позичальник за повернення кредиту в розмірі 37 200 доларів США. Вказував, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконував належним чином, станом на 17 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 25 803,27 доларів США, із яких: прострочена заборгованість за кредитом - 16 910,98 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8 892,29 доларів США. Посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань позичальником, банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 25 803,27 доларів США, із яких: прострочена заборгованість за кредитом - 16 910,98 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8 892,29 доларів США, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року позов ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» суму боргу у розмірі 25 803,27 доларів США, із яких: прострочена заборгованість за кредитом - 16 910,98 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 8 892,29 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» 4 925,62 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» 4 925,62 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором кредиту, станом на 17 травня 2016 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Оскільки ОСОБА_2 зобов`язалася перед банком відповідати за боргами ОСОБА_1 , то нарівні з ним несе солідарну відповідальність за борг, що утворився внаслідок неналежного виконання умов договору кредиту і забезпечення № 13А ОСОБА_1

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зобов`язання, взяті на себе ОСОБА_1 , належним чином не виконані, існує заборгованість, зокрема, за тілом кредиту. При цьому спростував твердження заявника щодо відсутності обгунтування ціни позову та недоведеності розрахунку заборгованості, мотивуючи це тим, що розрахунок є належним письмовим доказом, який не спростований відповідачами та перевірений колегією судів шляхом проведення арифметичного розрахунку.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Поручитель ОСОБА_2 судові рішення в касаційному порядку не оскаржила. Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосуються лише судових рішень в частині вимог до нього як позичальника. Тому Верховний Суд у силу частини першої статті 400 ЦПК України переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції лише в межах доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, не встановив суму, яка підлягала стягненню. Не звернув увагу, що позивач розраховує заборгованість з 01 січня 2013 року, вказує в розрахунках суми, які не передбачені договором кредиту. Вказує, що розрахунок заборгованості не містить в собі інформації про те, яким чином нарахована заборгованість, чому прострочення суми починається саме з 10 січня 2013 року. Вказує, що суди не витребували у позивача детального розрахунку ціни позову ні по тілу кредиту ні по процентам. Посилаючись на умови договору кредиту і забезпечення зазначає, що банком порушено його права, оскільки він та ОСОБА_2 не мають можливості розпоряджатися своїм автомобілем, який є предметом застави, на що суди уваги не звернули. Крім того, вказував, що суму кредиту ним отримано в гривнях, однак банк пред`явив вимогу лише в доларах США, взагалі не зазначаючи еквівалент в гривнах, тоді як розрахунки на території України здійснюються лише в гривні.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, зупинено виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 січня 2008 року між ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і забезпечення № 13А ( далі - договір кредиту) строком до 09 січня 2015 року.

Пунктом 1.1 договору кредиту передбачено, що ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» надає ОСОБА_1 кредит в сумі 37 200 доларів США, а останній зобов`язаний повернути Банку отримані кредити і сплачувати проценти за кредитом на умовах, що передбачені цим договором та угодами до нього.

Відповідно до пункту 1.2. договору кредиту, ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних від суми кредиту.

11 січня 2008 року між ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед кредитором як солідарний боржник за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з договору кредиту від 11 січня 2008 року.

22 січня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК».

26 січня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» - Волощука І. Г.

29 грудня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 245 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК».

Станом на 17 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту і забезпечення № 13А , укладеного 11 січня 2008 року становить 25 803, 27 доларів США з яких: 16 910, 98 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 8 892, 29 доларів США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

У червні 2016 року ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» Волощука І. Г. звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржник ОСОБА_1 не погашав заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником узятих на себе зобов`язань.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилався, зокрема, на те, що банк не надав розрахунку простроченої заборгованості, яка виникла з 01 січня 2013 року, оспорював суму нарахувань, зокрема, по процентам.

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 09 січня 2015 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів після 09 січня 2015 року (сплив строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, що не були враховані судами під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Однак з такою вимогою позивач до суду не звертався.

Оскільки з наданого стороною позивача розрахунку встановлено, що сума простроченої заборгованості за відсотками утворилась за період з 12 січня 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 8 892,29 доларів США (том № 1 а.с.6-7) , то вимога в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 процентів після спливу кредитування, тобто з 10 січня 2015 року не підлягає задоволенню.

Оскільки вимоги до поручителя є похідними від вимог до боржника, то в частині стягнення процентів з поручителя ОСОБА_2 слід також відмовити.

Висновки судів попередніх інстанції щодо нарахування процентів після спливу строку кредитування (09 січня 2015 року) за договором кредиту від 11 січня 2008 року, суперечать висновкам, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), тому рішення в частині стягнення простроченої заборгованості за процентами з відповідачів підлягає скасуванню.

Доводи заявника ОСОБА_1 щодо ненадання позивачем розрахунку заборгованості, зокрема, за тілом кредиту, спростовуються матеріалами справи (том № 2 а.с. 13).

Доводи касаційної скарги щодо порушення прав боржника унаслідок пред`явлення вимоги про сплату суми кредиту, а не шляхом звернення стягнення на предмет застави, чи за рахунок страхового відшкодування як і посилання на порушення його прав пред`явлення вимог банком не у національній валюті України є ідентичними аргументам, викладеним заявником у його апеляційній скарзі, були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що в справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» в частині стягнення процентів з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» в цій частині у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

В іншій частині судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Згідно частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 20 липня 2017 року було зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про їх часткове скасування, тому виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року в нескасованій частині підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 412, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення прострочених процентів скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення прострочених процентів відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року в нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк