Справа № 441/1325/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1160/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - Гнатишака О.В.,

відповідача ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 21 липня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №Є/V 3815/1 від 07.07.2008 року у розмірі 43351,07 доларів США, що за курсом 25,08 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.08.2016 року еквівалентно 1087244 грн. 84 коп., з яких: 20029,58 доларів США - заборгованість за кредитом, 23321,49 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Є/V 3815/1, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 25000 доларів США, який вона повинна була повернути в строк до 05.07.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18% річних, а у випадку порушення будь-якого зобов`язання по погашенню кредиту - 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Зазначав, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідача ОСОБА_5 на підставі договору поруки від 08.07.2008 року, а тому він разом із позичальником ОСОБА_1 є солідарними боржниками перед банком щодо погашення вказаної заборгованості.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь:

ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитною угодою №Є/V 3815 від 07.07.2008 року та договором про видачу траншу №Є/V 3815/1 від 08.07.2008 року в сумі 43351,07 доларів США, що за курсом 25,08 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.08.2016 року складає 1087244 грн. 84 коп., та 16308 грн. 67 коп. судових витрат, а всього 1103553 грн. 51 коп.;

ОСОБА_5 6090 грн. судових витрат.

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення вказаної заборгованості - відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника - ОСОБА_4 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт надання кредитних коштів позичальнику та часткового повернення нею кредиту, оскільки, допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_1 пояснила, що жодних коштів від банку вона не отримувала і їх не повертала, яким чином її підпис з`явився на кредитній угоді пояснити не змогла, проте, ствердила, що у 2008 році коштів на споживчі цілі не потребувала, великих покупок не здійснювала.

Крім того, апелянт звертає увагу, що суд повинен був застосувати наслідки спливу позовної давності в частині стягнення щомісячних платежів за період до вересня 2011 року, оскільки згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, останній щомісячний платіж вчинено у 2009 році. На думку апелянта, початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати, виходячи з порушення строку погашення кожного чергового платежу, визначеного Додатком №1 до кредитного договору.

Крім того, зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому з неї неправомірно стягнуто судові витрати.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 04.09.2017 року для розгляду цивільної справи №441/1325/16-ц (провадження №22-ц/783/5567/17) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Копняк С.М., суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/1160/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений через свого представника - адвоката Снігур Б.В., клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду №Є/V 3815, а відповідно до неї, 08.07.2008 року між сторонами укладено договір про видачу траншу №Є/V 3815/1 (далі-кредитний договір), згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 25000 доларів США, який вона повинна була повернути в строк до 05.07.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18% річних, а у випадку порушення будь-якого зобов`язання по погашенню кредиту - 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, шляхом внесення щомісячних платежів у строки та розмірах, передбачених Додатком №1 до цього договору.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою відповідача ОСОБА_5 на підставі договору поруки від 08.07.2008 року, однак, за висновком судово-почеркознавчої експертизи від 05.04.2017 року (а.с.110-114), підпис від імені поручителя на договорі поруки від 08.07.2008 року виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

З урахуванням цього висновку експертизи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 і позивач рішення суду не оскаржував, а тому підстав для його перегляду апеляційним судом в цій частині немає.

Разом з тим, названим вище висновком експертизи підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані в графах «Позичальник», «Підпис/ ОСОБА_1 » на кредитній угоді №Є/V 3815 від 07.07.2008 року та договорі про видачу траншу №Є/V 3815/1 від 08.07.2008 року, виконані самою Дільною С.П .

Отже, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, вона не укладала кредитної угоди та кредитного договору, є безпідставними.

За умовами кредитного договору та відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до кредитного договору), позичальник повинна була щомісячно 5 числа вносити визначений цим графіком платіж.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.4-6) встановлено, що останній платіж позичальника на виконання своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів було внесено 05.12.2009 року - по тілу кредиту та по сплаті пені, а 05.01.2010 року - по сплаті процентів, після цього жодних платежів вчинено не було, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту та процентах за користування кредитними коштами.

Отже, вимога позивача до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку із порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами ґрунтується на вимогах закону та умовах договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 21.07.2017 року, до ухвалення рішення в даній справі, подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.166), однак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування таких наслідків.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, оскільки, звернувшись до суду із вказаним позовом 23.09.2016 року, позивач пропустив строк позовної давності, який за умовами кредитної угоди (п.6.8) становив 5 років, до вимоги про стягнення платежів по сплаті процентів, нарахованих станом на 05.10.2011 року, а тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами в розмірі 7849,11 доларів США необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Крім того, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права в частині вирішення спору за вимогою позивача про стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, нарахованих позичальнику після закінчення 05.07.2013 року дії кредитного договору, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, починаючи з 05.07.2013 року, банк не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по процентам за період з 05.07.2013 року по 18.08.2016 року не може бути задоволена.

Таким чином, законною і обґрунтованою є лише вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20029,58 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, нарахованими за період з 05.10.2011 року по 05.07.2013 року в розмірі 12201,98 доларів США.

Неправильними є й висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_1 у користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 16308 грн. 67 коп. (а.с.3) та у користь відповідача ОСОБА_5 - судових витрат по оплаті вартості проведеної у справі судової експертизи в розмірі 6090 грн. (а.с.109), оскільки відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (а.с.184) і, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» - лише в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 32231,56 доларів США, з яких: 20029,58 доларів США - заборгованість за кредитом та 12201,98 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, нарахованим за період з 05.10.2011 року по 05.07.2013 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову ПАТ КБ «Приватбанк» (74%) та звільнення відповідно до закону від сплати судового збору відповідача ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 12068 грн. 41 коп. (пропорційно до задоволених вимог) підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_5 по оплаті вартості призначеної судом за його клопотанням експертизи в розмірі 6090 грн., - підлягають відшкодуванню за рахунок позивача ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки у задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем до ОСОБА_5 , відмовлено і рішення в цій частині залишене апеляційним судом без змін.

Враховуючи те, що згідно з наказом голови Львівського апеляційного суду від 11.09.2019 року, суддя-доповідач Бойко С.М. з 6 жовтня по 11 жовтня 2019 року перебувала у відрядженні в м.Києві, тому повний текст постанови складений 18.10.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 21 липня 2017 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ) заборгованість за кредитним договором №Є/V 3815/1 від 08.07.2008 року в розмірі 32231 доларів США 56 центів, з яких: 20029 доларів США 58 центів - заборгованість за кредитом, 12201 доларів США 98 центів - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

В задоволенні решти вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 - відмовити.

Компенсувати публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12068 гривень 41 копійки за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_5 судових витрат у розмірі 6090 гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ) у користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за проведення експертизи у розмірі 6090 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.