Ухвала

28 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 761/35664/14-ц

провадження № 61-22099св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Дочірнє підприємство «Бейкер Тіллі Такс Сервісес»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» (далі - ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес») про визнання незаконним звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що працював у відповідача на підставі трудового контракту на посаді директора, наказом від 02 вересня 2014 року № 22-к його було звільнення з роботи згідно з пунктом 6.5.1 трудового контракту за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, а саме у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків.

Посилаючись на те, що його звільнення з займаної посади проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати його звільнення за пунктом 8 статті 36 КЗпП України незаконним, змінити формулювання причин звільнення на звільнення за пунктом 5 статті 41 КЗпП України та стягнути з відповідача на свою користь шестимісячний заробіток у розмірі 107 513,76 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45 005,76 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 на звільнення згідно пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Стягнуто на користь ОСОБА_1 із ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» шестимісячний заробіток у розмірі 107 513,76 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 02 вересня 2014 року по 15 листопада 2014 року в розмірі 45 005,76 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що П «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» не довело, що позивач систематично не виконував обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Доповідні записки головного бухгалтера за суміщенням ТОВ «Бейкер Тіллі Україна Бухгалтерські Послуги» ОСОБА_3 та головного експерта з податків і зборів Жарка Р. П. від 29 серпня 2014 року та акти про відсутність на роботі з 26 по 29 серпня 2014 року та з 01 по 04 вересня 2014 року не можуть бути належними доказами невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, оскільки як зазначив позивач, він у ці дні перебував у відрядженні. Також, відповідачем від позивача не було відібрано жодних пояснень з приводу обставин, викладених у доповідних записках, та не було навіть запрошено на Загальні збори учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна», де вирішувалось питання про його звільнення з роботи.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності з нормами чинного трудового законодавства та положень контракту.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу нарішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що маючи намір звільнити позивача безвідносно до виконання чи невиконання останнім своїх посадових обов`язків, тобто на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України, відповідач підбирав підставу звільнення та вирішив звільнити саме за пунктом 8 статті 36 КЗпП України задля уникнення виплати вихідної допомоги. В матеріалах справи містяться докази, які свідчать про те, що відповідач мав намір звільнити позивача безвідносно до виконання чи невиконання своїх трудових обов`язків у період із 26 по 29 серпня 2014 року, проте апеляційним судом не взяті до уваги вказані докази та їм не надана будь-яка оцінка в оскаржуваному рішення. Поза увагою суду залишилася та обставина, що позивач неодноразово перебував у відрядженням, і вони не оформлювалися наказами, у відповідача ніколи не виникало зауважень з цього приводу, оскільки він здійснював керування поточною діяльністю за допомогою засобів електронної пошти, та такий порядок управління був нормальною практикою. Суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не дослідив докази, надані позивачем на їх підтвердження.

У березні 2017 року представник ДП «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просив її відхилити та залишити без змін рішення апеляційного суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Бейкер Тіллі Такс Сервісес» про визнання незаконним звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська