Справа № 234/5824/19
Провадження № 2/240/199/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шинкаренко А.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Пліскачової Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за договорами позики.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року з ОСОБА_2 на його користь було стягнуто: суму боргу за договором позики від 25.04.2014 року, станом на 23.05.2016 року, за тілом позики в сумі 1 260 075 грн., за відсотками в сумі 351 167, 53 грн., а також, суму боргу за договором позики від 08.11.2014 року, станом на 23.05.2016 року, за тілом позики в сумі 2 328 321,22 грн., за відсотками в сумі 664 354,13 грн. Проте, ОСОБА_2 рішення суду не виконав, у зв`язку з чим звернувся до суду про стягнення з нього за договором позики від 25.04.2014 року: 777444,23 грн. процентів за користування коштами позики за період з 24.05.2016 по 31.03.2019 року, 71660,60 грн. 3% річних на суму заборгованості згідно ст. 625 ЦК України; за договором позики від 08.11.2014 року: 862689,11 грн. процентів за користування коштами позики за період з 24.05.2016 по 08.02.2018 року та 110827,15 грн. 3% річних на суму заборгованості згідно ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 09.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.10.2019 року на 09 год. 00 хв.

Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 02.10.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 18.10.2019 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що оскільки в договорах позики від 25.04.2014 року та від 08.11.2014 року, а саме в п.7.1 передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язання за ним, то правомірним є нарахування ОСОБА_2 відсотків за користування коштами, які передбачені договорами, а саме п. 2.4, у розмірі 20% та 3% річних на суму заборгованості згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав.

18.10.2019 року Олександрівський районний суд Донецької області постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 у позику 569230 гривень, що еквівалентно 50000 доларів США, а ОСОБА_3 в свою чергу зобов`язався повернути суму позики у строк встановлений договором зі сплатою відсотків за користування коштами. На підтвердження передачі коштів у сумі 569230 грн, що еквівалентно 50000 доларам США, ОСОБА_3 було написано розписку від 25.04.2014 року.

Також, 08.11.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 у позику 1295250,00 гривень, що еквівалентно 100000 доларів США, а ОСОБА_3 в свою чергу зобов`язався повернути суму позики у строк встановлений договором зі сплатою відсотків за користування коштами. На підтвердження передачі коштів у сумі 1295250,00 грн, що еквівалентно 100000 доларам США, ОСОБА_3 було написано розписку від 08.11.2014 року.

На підставі договору про переведення боргу від 14.10.2015 року ОСОБА_2 узяв на себе боргові зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики від 25.04.2014 року, укладеним на строк до 25.04.2016 року, які станом на 01.10.2015 року становили: по тілу позики в розмірі 50 000 доларів США, по відсоткам 160 237,13 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 92 859,46 грн.

Також, на підставі договору про переведення боргу від 14.10.2015 року ОСОБА_2 узяв на себе боргові зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договорами позики від 08.08.2013 року та від 08.11.2014 року, укладеним на строк до 08.02.2015 року, які станом на 01.10.2015 року становили: по тілу позики 92 388,20 доларів США, по процентам 309 216,94 грн., пеня за несвоєчасну сплату тіла позики 2 505 955,40 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 183 971,91 грн.

Від моменту переведення боргу ОСОБА_2 гроші ОСОБА_1 не сплатив та після спливу строків договорів позики письмову вимогу позивача про повернення боргу не виконав.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто: суму боргу за договором позики від 25.04.2014 року, станом на 23.05.2016 року, за тілом позики в сумі 1 260 075 грн., за відсотками в сумі 351 167, 53 грн., а також, суму боргу за договором позики від 08.11.2014 року, станом на 23.05.2016 року, за тілом позики в сумі 2 328 321,22 грн., за відсотками в сумі 664 354,13 грн. Рішення набрало законної сили 18.11.2016 року.

05.04.2017 року Краматорський міський відділ ДВС ГТУ юстиції в Донецькій області відкрив виконавче провадження № 53713890, за виконавчим листом №234/8288/16-ц (2/234/3648/16), виданим 23.11.2016 року Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4603917,88 грн.

27.07.2017 року виконавче провадження було передано до Олександрівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження». В ході виконання виконавчого провадження було встановлено, що за боржником ОСОБА_2

зареєстровано автомобіль VOLKSWAGEN Caddi, який було арештовано, та виставлено на торги. В результаті проведення електронних торгів, 05.03.2018 року на рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти з реалізації арештованого майна VOLKSWAGEN Caddi2011 р.в. у розмірі 161126,00 грн.

07.03.2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про сплату процентів за користування грошовими коштами позик за період з 24.05.2016 по 07.03.2019 у сумі 1576477,08 грн. Проте, ОСОБА_2 вимогу не виконав, письмових пояснень не подав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 за договором позики від 25.04.2014 року: 777444,23 грн. - процентів за користування коштами позики за період з 24.05.2016 по 31.03.2019 року, 71660,60 грн. - 3% річних на суму заборгованості згідно ст. 625 ЦК України; за договором позики від 08.11.2014 року: 862689,11 грн. - процентів за користування коштами позики за період з 24.05.2016 по 08.02.2018 року, 110827,15 грн. - 3% річних на суму заборгованості згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 2.4 договорів позики від 25.04.2014 та 08.11.2014 року на суму позики нараховуються відсотки у розмірі 20% річних з моменту отримання суми позичальником до моменту повернення її позикодавцю.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В договорі позики від 25.04.2014 року сторони погодили кінцевий термін повернення позики 25.04.2016 року, а за договором від 08.11.2014 року 08.02.2015 року.

Згідно п. 7.1 договорів позики договори діють з моменту передачі коштів позикодавцем позичальнику і до виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, в яких зазначено про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування коштами, передбачені договорами позики припинилося, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 777444,23 грн. - відсотків за користування коштами, за період з 24.05.2016 року по 31.03.2019 року, за договором позики від 25.04.2014 року, та 862689,11грн. - процентів за користування коштами, за період з 24.05.2016 по 08.02.2018, за договором позики від 08.11.2014 року - задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних від прострочених сум, нарахованих за період невиконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі договорів позики від 25.04.2014 року та 08.11.2014 року, за період з 24.05.2016 по 31.03.2019, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц), у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в грошовій одиниці - гривня, на яку і було нараховано 3% річних.

Як встановлено судом, між сторонами існують як зобов`язальні правовідносини, що виникли на підставі укладених договорів позики, так і трансформовані з них правовідносини, підставою виникнення яких стало рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016, яке відповідачем не виконується.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, 3% річних нараховано за договором позики від 25.04.2014: на суму основного боргу, на відсотки за користування коштами, стягнутих за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016, на відсотки за користування коштами позики за період з 24.05.2016 по 31.03.2019 року, що в загальному розмірі складає 71660,60 грн. та за договором позики від 8.11.2014 року: на суму основного боргу, на відсотки за користування коштами, стягнутих за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016 року, та на відсотки за користування коштами у період з 24.05.2016 по 08.02.2018 року, що в загальному розмірі складає 110827,15 грн.

Проте, з даним розрахунком суд не погоджується в частині нарахування 3% річних на відсотки за користування коштами за договором позики від 25.04.2014 року у період з 24.05.2016 по 31.03.2019, та за договором позики від 08.11.2014 року за період з 24.05.2016 по 08.02.2018 року оскільки, суд, з підстав зазначених вище, визнав неправомірним нарахування відсотків за договорами після звернення до суду про стягнення всієї суми боргу, а тому і нарахування 3% річних на суму заборгованості по відсоткам за вище зазначений період є безпідставним.

Крім того, як зазначено позивачем в судовому засіданні так і підтверджено матеріалами справи, що за результатами проведення електронних торгів, 05.03.2018 року

на рахунок позивача - ОСОБА_1 було перераховано кошти з реалізації арештованого майна VOLKSWAGEN Caddi2011 р.в. у розмірі 161126,00 грн., які були зараховані ним на погашення відсотків за користування коштами за договором позики від 08.11.2014 року, стягнутих рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016 року.

Тому, правомірним є нарахування 3% річних на заборгованість по відсоткам за користування коштами за договором позики від 08.11.2014 року, стягнутих рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016 року, з 24.05.2016 року по 04.03.2018 року на суму 664354,13 гривень, а з 05.03.2018 року по 31.03.2019 року - на суму 503228,13 гривень.

Судом було здійснено перевірку розрахунку 3% річних за договорами позики від 25.04.2014 року та 08.11.2014 року, зробленого позивачем, та встановлено, що: за договором позики від 25.04.2014 року: розмір 3% річних на суму основну боргу 1260075 грн. за період з 24.05.2016 року по 31.03.2019 року становить 107854,84 грн., розмір 3% річних на суму відсотків за користування коштами, стягнутих рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016 року 351167,53 грн. за період з 24.05.2016 року по 31.03.2019 року становить 30057,78 грн.; за договором позики від 08.11.2014 року: розмір 3% на суму основного боргу 2328321,22 грн. за період з 24.05.2016 по 31.03.2019 року становить 199290,26 грн., розмір 3% річних на суму відсотків за користування коштами, стягнутих рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2016 року 664354,13 грн. за період з 24.05.2016 року по 04.03.2018 становить 35459,77 грн., та на суму 503228,13 грн. за період з 05.03.2018 року по 31.03.2019 року становить 16213,60 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, то ним нараховано 3% річних на всю заборгованість за договором позики від 25.04.2014 року, яка становить 71660,60 грн. та на всю заборгованості за договором позики від 08.11.2014 року, яка становить 110827,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуюче вище викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за договором позики від 25.04.2014 року в розмірі 71660,60 грн. та за договором позики від 08.11.2014 року в розмірі 110827,15 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 9605,00 гривень.

Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.141 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI).

Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 961,69 грн. (182487,75 грн. х 9605,00 грн./ 1822621,09 грн.)

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу за договорами позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , тимчасове місце проживання/ АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), три відсотки річних на суму заборгованості, згідно ст. 625 ЦК України: - за договором позики від 25.04.2014 року, за період з 24.05.2016 року по 31.03.2019 року, в сумі 71660 (сімдесят одну тисячу шістсот шістдесят) гривень 60 коп., та за договором позики від 08.11.2014 року, за період з 24.05.2016 року по 08.02.2018 року, в сумі 110 827 (сто десять тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 15 коп., а всього стягнути 182487 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 75 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 961 (дев`ятсот шістдесят одну) гривню 69 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної

скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 Амвросіївка АДРЕСА_4 , тимчасове місце проживання/ АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Суддя А.І. Шинкаренко