Справа № 428/7864/18
Провадження № 22-ц/810/765/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 липня 2019 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №б/н від 12.01.2009 року отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 року за нею утворилась заборгованість в сумі 67676,44 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати в сумі 1762 грн.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами та просила застосувати строки позовної давності (загальний і спеціальний) до вимог позивача. Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не були нею підписані, штрафи та пеня нараховані в порушення приписів ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що 17.05.2011 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з ними. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, договір укладений в письмовій формі. Відповідач була ознайомлена з умовами кредитування. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним. На момент звернення до суду з позовом у банка не було достовірної інформації про адресу, за якою проживає відповідач, яка, в свою чергу до банку за списанням штрафних санкцій не зверталась. Картковий рахунок діє до повного виконання, строк дії картки зазначений на самій картці і спливає 30.09.2015 року, а кредитний договір пролонгується кожні 12 місяців. Таким чином, кредитний договір є чинним. Строк позовної давності відповідно до умов п. 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг становить 50 років. Строк позовної давності пропущений не був, оскільки позов до суду подано 22.06.2018 року.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 липня 2019 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2009 року у розмірі 4447, 84 грн та судові витрати в сумі 115,76 грн. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та стягуючи на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України неоспорювану відповідачкою суму фактично отриманого нею в АТ КБ «ПриватБанку» тіла кредиту 4447,84 грн., суд виходив з того, що у заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена, доказів того, які саме Умови та правила надання банківських послуг вона погоджувала, не надано. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. В порушення приписів ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не повідомив відповідачку про умови кредитування і не узгодив їх з нею.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права, основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надають іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, і у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України Банк надав докази обґрунтованості своїх вимог. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит та стягнувши його, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу про невизнання апеляційної скарги, в якому зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форм, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору; суд вірно врахував ту обставину, Банк в порушення приписів ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив відповідача про умови кредитування і не узгодив їх з нею, тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Банку.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 67676,44 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання заяви позичальника, за яким отримано кредитний ліміт у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідачка відповідно до договору № б/н від 12.01.2009 року отримала дві кредитні карти № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Строк дії останньої картки спливає 30.09.2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 10.01.2019 року № 30.1.0.0/2-20180623/182.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 12.01.2009 року станом на 30.04.2018 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 67676,44 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4447,84 грн; заборгованість за процентами, в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 56329,72 грн; нарахована комісія - 3200 грн; заборгованість по судовим штрафам - 3698,88 грн.

В частині часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.01.2009 року у розмірі 4447,76 грн (заборгованість за кредитом) рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів переглядає рішення лише в частині відмови за необґрунтованістю Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, в тому числі несплачених процентів на поточну заборгованість 56329,72 грн; нарахованої комісії - 3200 грн; заборгованості по судовим штрафам - 3698,88 грн., яка складається із 500 грн (фіксованої частини) та 3198,99 грн (процентної складової).

Не заслуговує з огляду на наступне довід апеляційної скарги про неврахування судом наданих позивачем належних доказів наявності заборгованості, зокрема, за відсотками, пені та інших сум, розрахованим згідно з умовами укладеного між сторонами Кредитного договору, яким, на думку скаржника, є підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом «СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, що підтверджується підписом у заяві ОСОБА_1 ; і що вказаний договір є договором приєднання, тому відповідач погодила всі умови кредитного договору в цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом правильно оцінено надані сторонами докази та зроблений висновок про відсутність у заяві позичальника ОСОБА_1 від 12.02.2009 року погодження процентної ставки, а також про ненадання позивачем доказів погодження сторонами відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оскаржуючи рішення про відмову у задоволенні позову в наведеній частині про стягнення відсотків за користування кредитом, комісією, неустойки (пені, штрафів), Банк помилково посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, судом вони правильно не взяті до уваги.

Натомість вірно враховано, що за змістом статті 263 ЦПК України, що визначає законність і обґрунтованість судового рішення, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта вказаної норми).

Таким висновком в даному випадку є постанова Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на яку вірно послався суд, і у якій зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому вказані обставини правильно встановлені судом під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, правильно відмовив у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користуванням кредитом у розмірі 56329,72 грн., заборгованості за пенею та комісією 3200 грн, штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 3198,88 грн (процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 12 січня 2009 року, вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Як правильний висновок суду, який ґрунтується на застосуванні висновків відповідних норм права, викладених у вказаній Постанові ВП ВС про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, що регулює умови договору приєднання, а доводи скарги про помилковість цього висновку суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та допущене грубе порушення норм цивільного права, основоположних норм банківського кредитування не спростовує погодження відповідачкою саме таких умов кредитування.

За таких обставин суд вірно врахував, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Колегія суддів також звертає увагу на посилання в апеляційній скарзі на погодження відповідачкою шляхом підписання заяви «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом «СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, оскільки договір між сторонами укладений 12.01.2009 року, тобто раніше затвердження вказаних банківських документів в редакції, на яку посилається скаржник.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Тому надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.01.2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12 січня 2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка підтвердила згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачкою та банком договір, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені посилання позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Відсутність підпису відповідачки на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачкою. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідачки, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідачкою саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодилася відповідачка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, комісією, неустойки (пені, штрафів)без задоволення, а судове рішення в наведеній частині без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, колегією суддів не вирішується питання про судові витрати.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 липня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 22 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: