Справа № 663/2471/18
Провадження № 2/663/177/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді - Шабрацького Г.О.,

секретаря Кліщ Л.П.,

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Скадовського районного суду Херсонської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права на спадкове майно та встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він має вади зору з дитинства. Згідно довідки військового комісару він не служив в збройних силах на підставі статті 94 «д» Наказу МО СРСР №224 від 1966 року ( зниження гостроти зору: зір одного ока - 0,4, при зору другого ока від 0.4 до 0.05). З віком його зір погіршився, він зовсім не читає, так як я не може підібрати собі окуляри, та може сприймати інформацію лише на слух. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 та 2 земельні ділянки: площею 7.26 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0.50, які знаходяться на території Михайлівської селищної ради. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач та його сестра - відповідачка по справі. Вони з сестрою домовилися розділити спадщину наступним чином: сестра отримує у власність будинок з господарськими спорудами, а позивач земельні ділянки. На протязі всіх років після смерті матері позивач користувався земельними ділянками, має технічну документацію та сплачував земельний податок. Коли він звернувся до нотаріуса, йому роз`яснено, що прізвище в свідоцтві про смерть матері вказано як « ОСОБА_6 », а в державному акті вказано,як « ОСОБА_7 », тому видати йому документи про спадщину неможливо.

Весною 2018р. він отримав від нотаріуса витяг зі спадкового реєстру,згідно якого йому стало відомо, що 01.10.2002 року відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Звернувшись до сестри, він дізнався, що він відмовився від спадщини на її користь і тому не має права на спадщину. При цьому він не відмовлявся від спадщини на користь сестри, а погодився, щоб спадщину розділили: сестрі будинок матері, а йому землю. Він вважає себе таким, що прийняв спадщину фактично так як на протязі 6 місяців з дня смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадщиною і продовжує нею користуватись.

Він пам`ятає, що разом з сестрою приходив до нотаріуса і він підписував якісь документи, але прочитати їх не міг в зв`язку з вадами зору, та був впевнений, що підписує розподіл спадкового майна, а не відмову від нього.

Вважає, що він відмовився від спадщини внаслідок помилки, що має істотне значення, а тому просив встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року головою Михайлівської сільської ради на прізвища ОСОБА_8 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсною та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7.26 га в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_5 , яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000року головою Михайлівської сільської ради.

Позивачем було уточнено позовні вимоги, та він додатково просив визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2002 року видане державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на прізвище ОСОБА_3 недійсним.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_3 позов не визнала, та повідомила, що вона отримала все майно відповідно до заповіту матері, позивач користується землею оскільки вона йому дозволяла користуватись та вона сплачує земельний податок заземлю. Крім того, оскільки вона єдиний спадкоємець за заповітом то вона прийняла всю спадщину, а позивач жодного документу не підписував, так, як для вчинення нотаріальних дій це не потрібно.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснені аналогічні викладеним у позовній заяві, просили встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року на прізвище ОСОБА_8 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсною та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 7.26 га в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_5 , яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року головою Михайлівської сільської ради. Крім того позивач пояснив, що вони з сестрою домовились щодо розподілу спадщини, але вона оформила всю спадщину на себе.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві та просили відмовити у задоволенні позову. Крім того відповідач ОСОБА_3 повідомила, що дійсно після смерті матері вона погоджувалась на розподіл майна, а саме їй будинок, а брату земельну ділянку, але оскільки брат почав ображати її та її сім`ю, вона просить щоб позов вирішили у відповідності до закону. Також представник відповідача просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Оскільки спадщина відкрилась 04.12.2000 року, то у відповідності до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосуванню підлягають відповідні норми ЦК УРСР (в редакції 1963 р.).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), в при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 562 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. При наявності зачатого, але ще не народженого спадкоємця, спадкоємці вправі провести поділ спадкового майна тільки з виділом належної йому спадкової частки. Для охорони інтересів спадкоємця, що не народився, до участі в поділі повинен бути запрошений представник органу опіки і піклування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , заповненого російською мовою, « ОСОБА_1 » народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то його матір`ю зазначена « ОСОБА_9 » (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 11.04.2001 року, ОСОБА_10 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її матір`ю зазначена ОСОБА_8 (а.с.67 на звороті).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 06.12.2000 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області, актовий запис №415 (а.с.66).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого повторно 15.02.2018 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області, актовий запис №415 (а.с.12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, №0 сформованого 19.04.2019 року, 15.02.2018 року внесено зміни до актового запису №415 від 06.12.2000 року, на підставі заяви №05/14.17-60 від 07.02.2018 року, та прізвище померлої виправлено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_6 » (а.с.146).

Відповідно до довідки №65д від 28.03.2018 виданої Скадовським районним військовим комісаріатом, ОСОБА_1 не служив в лавах Збройних Сил в зв`язку зі зниженням гостроти зору: зір одного ока 0.4, при зору другого ока від 0.4 до 0.05 (а.с.13).

Відповідно до довідки виданої КЗ «Скадовська ЦРЛ» від 06.02.2018 за № 261/14, ОСОБА_11 хворіє: катаракта лівого ока, початкова катаракта правого ока, слабобачащий у корекції +3,5, читає шрифт №8 (а.с.136).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-XC №030083, ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,26 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради. Вказаний акт не містить номеру реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, оскільки ОСОБА_8 померла до його отримання (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження від 22.03.2018, складеного комісією в складі голови сільської ради, депутата та сусідів, довідок Михайлівської сільської ради 22.03.2018 №363, від 10.05.2018 №507, ОСОБА_1 використовував та по цей час використовує землю своєї покійної матері ОСОБА_5 (а.с.15,16,17).

13.04.2001 року, ОСОБА_3 звернулась до Скадовської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_8 (а.с.65).

Відповідно до заяви, яка виконана російською мовою, до Скадовської державної нотаріальної контори від 03.05.2001 року, яку завірено секретарем виконкому Михайлівської сільської ради, « ОСОБА_11 » відмовився від спадщини після смерті його матері « ОСОБА_12 » на користь сестри « ОСОБА_3 » (а.с.65 на звороті).

Відповідно до заповіту посвідченого 08.04.1996 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, ОСОБА_8 заповіла належний їй житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 (а.с.66 на звороті-67).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , заповненого російською мовою, « ОСОБА_10 » уклала шлюб з « ОСОБА_13 » та їй змінено прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с.67 на звороті).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 01.10.2002 року, ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.70 на звороті).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ХС №0052848, ОСОБА_8 належало право на земельну частку (пай) у землі яка перебувала у власності Колективного пайового сільськогосподарського підприємства ім. Леніна розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.73).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12.11.2002 року, ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у землі яка перебувала у власності Колективного пайового сільськогосподарського підприємства ім. Леніна розміром 6,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі

Відповідно до довідки Михайлівської сільської ради №8 від 04.01.2019 року, ОСОБА_1 сплачував земельний податок з 2001 по 2018 роки за ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.79).

Таким чином суд вважає встановленим факт, що ОСОБА_8 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією особою, та їй належав державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ІУ-ХС №030083, виданого 10.10.2000 року головою Михайлівської сільської ради на прізвища ОСОБА_8

В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, а тому не підлягає окремому доказуванню факт, що після смерті спадкодавця ОСОБА_15 04.12.2000 року, сторони, які є спадкоємцями першої черги, домовились між собою про поділ спадщини, а саме, що позивач успадковує земельну ділянку, а відповідач житловий будинок.

Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду то слід зазначити, що позивач весь час з 2001 року користувався земельною ділянкою та вважав себе її власником, він фактично прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.). Про те, що право власності на земельну ділянку оформлено відповідачем дізнався весною 2018 року, отримавши відповідь нотаріуса та звернувся до суду. Таким чином суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Також суд вважає доведеним, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки з 2001 року постійно опікується спірною земельною ділянкою, сплачує з неї земельний податок, здає в оренду.

Щодо визнання відмови від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсною то слід зазначити, що відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009, Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 27.04.2016 у справі №6-372цс16, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Так, приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, його вади зору які не дозволяють йому вільно читати, те що він весь час після смерті спадкодавця відкрито користувався спірною земельною ділянкою, а відповідачка не вчиняла будь-яких дій по заволодінню спадковим майном та визнавала його право на земельну ділянку, крім того в них було домовленість щодо поділу майна, суд вважає що позивач міг помилятись щодо сприйняття ним фактичних обставин правочину (вважав що підписує заяву про поділ спадщини, а не про відмову від спадщини) та вказана помилка мала істотне значення.

Таким чином суд вважає, що позивач підписав заяву про відмову від спадщини внаслідок помилки, а тому вимога про визнання відмови від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсною підлягає задоволенню.

В зв`язку з викладеним позивач разом з відповідачем повинен прийняти спадщину за законом, яка залишилась після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . А оскільки, спадкоємці у відповідності до ст. 562 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), поділили спадкове майно за власною згодою, відповідно до якої земельна ділянка успадковується позивачем, то він має право на успадкування земельної ділянки, а тому вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2002 року видане державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на прізвище ОСОБА_3 недійсним підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає що позовні вимоги про встановлення факту належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ХС №030083 виданого головою Михайлівської сільської ради 10.10.2000 року на прізвище ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_16 не отримувала за життя вказаного державного акту, про що свідчить відсутність реєстрації державного акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (а.с.15 на звороті), та те що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ХС №0052848 (на підставі якого повинен був отриманий державний акт) знаходиться у відповідачки.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_16 не отримувала за життя державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ХС №030083, то відсутні підстави визнати право власності позивача як спадкоємця першої черги на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_8 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ХС №030083 виданого головою Михайлівської сільської ради 10.10.2000року на прізвище ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265,ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права на спадкове майно та встановлення юридичного факту задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати правочин - заяву ОСОБА_1 від 03.05.2001 року, зареєстровану за №112, про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсною.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2002 року видане державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на прізвище ОСОБА_3 про успадкування права на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серії ХС №0052848 недійсним.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 24.09.2019 року.

Суддя Скадовського районного суду
Херсонської області Г.О. Шабрацький