ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року м. Херсон

справа № 766/8413/16-ц

провадження №22-ц/819/1456/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 09 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія» Країна» про стягнення страхового відшкодування, пені, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія» Країна» про стягнення 54000,00 грн страхового відшкодування, 3547,80 грн пені, 5000,00 грн моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2015 року між нею та ПАТ СК «Країна» укладено договір №УА 114083 добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Страхова сума становить 60000,00 грн.

08 липня 2015 року вона уклала договір з ФОП ОСОБА_3 про передачу в тимчасове користування, для здачі в прокат, вищезазначеного транспортного засобу.

У наступному, 26 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та фізичними особами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір №2580 про передачу в тимчасове користування транспортного засобу. Відповідно до акту передачі №1 транспортний ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_2 АТ, 1992 року випуску був переданий ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

У зв`язку з неповерненням транспортного засобу у визначений договором прокату строк, вона 09.12.2015 року звернулася з заявою до Національної поліції. Її заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №0007103 та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.289 КК України.

09 грудня 2015 року позивачем подано до відповідача письмову заяву про настання страхового випадку.

Листом №3900 від 16 липня 2016 року, позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком, посилаючись на пп.13.1.2., п.13.1. Договору та пп.7.1.7. п.7.1 Правил.

Вважає рішення відповідача про відмову у виплаті їй страхового відшкодування неправомірним, посилаючись на п.11 договору добровільного страхування наземного транспорту від 07 липня 2015 року.

Посилаючись на п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь пеню у розмірі 3547,80 грн ( 54000,00 грн (60000,00 грн сума страхового відшкодування - 10 % франшизи за ризиком) х 3 % х 219 днів (період з 09.12.2015 року по 15.07.2016 року:100%).

Також, посилаючись на ст.23 ЦК України, позивач вважає, що їй була завдана моральна шкода, яка пролягає в душевних стражданнях, поганому самопочуттю, яку вона оцінює в 5000,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія» Країна» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у спірних правовідносинах страхового випадку, передбаченого умовами договору, а саме: угон автомобіля. Судом не враховано, що договір добровільного страхування нею укладено з метою укладення договору про передачу авто у тимчасове користування, про що позивач повідомляла страхову компанію. Судом не були досліджені Правила добровільного страхування наземного транспорту та не враховано, що позивач з ними не була ознайомлена під підпис. Зауважує, що дії які мали місце та за якими ведеться досудове розслідування є незаконне заволодіння транспортного засобу, а не повернення транспортного засобу з прокату. Зазначає, що позивачу завдана моральна шкода, у зв`язку протиправними діями відповідача.

У відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія» Країна» її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Наводить ті ж обставини, які викладені в запереченнях на позовну заяву, а саме щодо відсутності підстав для виплати страхового відшкодування, обґрунтованого застосування страховою компанією умов договору та Правил.

Заслухавши доповідача, представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що матеріалами справи встановлено, що позивач передала застрахований транспортний засіб в оренду, після чого його не було повернуто, ПАТ «СК «Країна» з урахуванням встановлених обставин, умов договору та Правил страхування було прийнято законне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком та судом не встановлено неправомірних дій зі сторони відповідача.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою на страхування транспортного засобу, де в графі використання ТЗ зазначена позначка у приватних цілях та від руки дописано у якості автопрокату /а.с.106/.

На підставі її заяви, 07 липня 2015 року між ПАТ «СК» Країна» в особі фахівця зі страхування Херсонської РД ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір № УА 114083 добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до умов договору страхування застраховано транспортний засіб ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З договору вбачається, що страхова сума складає 60000,00 грн, франшиза за ризиком «НЗ» складає 10 % /а.с.8/.

Згідно з цим договором страховик приймає на себе обов`язок на умовах Правил та цього Договору здійснити виплату страхового відшкодування в разі настання страхового випадку за ризиками, зазначеними в цьому Договорі (пункт 11 договору).

08 липня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір, за яким ФОП ОСОБА_1 передала, а ФОП ОСОБА_3 прийняла у тимчасове користування, для здачі в прокат, транспортний засіб: (легковий седан) марки ВАЗ 2108, дер. № НОМЕР_2 АТ, рік виписку 1992, колір червоний, № кузова НОМЕР_3 об`єм двигуна V=1396 куб.см.

У пункті 2 договору, визначено, що ФОП ОСОБА_3 не несе відповідальність, зокрема за угон, та така відповідальність лежить на особі, яка керувала даним автомобілем / а.с.11/. 26 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір №2580, відповідно до якого, ФОП ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 прийняла у тимчасове користування транспортний засіб марки ВАЗ 2108, дер. № НОМЕР_2 АТ, рік виписку 1992. / а.с 264-267/.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язались повернути автомобіль у строк визначений договором, прийняли на себе повну матеріальну відповідальність за договором, а також обов`язок забезпечити його збереження ( п.п.2, 2.12, 3.5)

Строк прокату автомобіля 5 днів, починаючи з моменту підписання договору з 26.10.2015 року по 19.00 31.10.2015 (пункт 5.9 вищезазначеного договору) /зв.с.а.5/.

Відповідно до акту №1 прийому передачі транспортного засобу за договором прокату №2580 від 26.10.2015 року, транспортний засіб ВАЗ 2108, дер. № НОМЕР_2 АТ був переданий ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.6/.

09.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до поліції з заявою, яка в установленому законом порядку зареєстрована та розпочате досудове розслідування за ч.1 ст. 289 КК України, про кримінальне правопорушення щодо незаконного заволодіння її транспортним засобом та його неповерненням до теперішнього часу особами: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 / а.с.12/.

14 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомила страхову компанію про настання страхового випадку. У письмовому повідомленні у графі опис обставин випадку зазначає, що « клієнт здав в оренду ТЗ з 26.10.2015 року по 03.12.15, проте в потрібні строки не повернули. Спочатку оформили договір на 5 днів, потім до 30 днів. Бачили ( двох учасників), хто орендував ТЗ, набирали раніше страховика та повідомляли, що трохи затримують ТЗ. № на прокат:2880» /а.с.34-35/.

Цього ж дня ОСОБА_1 передала страховій компанію комплект ключів від автомобіля /а.с.125/.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що відповідач здійснював перевірку для прийняття рішення шляхом звернення до правоохоронних органів, отримання ним відповідей / а.с.128-130/.

Слідче Управління Головного управління національної поліції в Херсонській області листом від 30 травня 2016 року повідомило страхову компанію, що 10 грудня 2015 року слідчим підрозділом Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області за заявою ОСОБА_1 зареєстроване кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України /а.с.130/.

10 червня 2016 року директором з врегулювання ПАТ СК «Країна» затверджено страховий акт №19/38061/2.1.5.1 про відмову у виплаті страхового відшкодування /а.с.132/. 16 червня 2016 року вих. №3900 ПАТ «Страхова компанія «Країна» направило на адресу ОСОБА_1 лист в якому, повідомило останню, що ПАТ «СК «Країна» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком, на підставі пп.13.1.2 п.13.1 Договору та пп.7.1.7 п.7.1 Правил /а.с.133/.

Згідно із вимогами пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із положеннями пункту другого частини першої статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Положеннями частини першої статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до статті першої Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застраховані або іншій третій особі.

Крім того, в пункті 1.1.13. Правил добровільного страхування транспорту (крім залізничного), затверджених рішенням Правління ПАТ «СК» Країна» (протокол №33 від 28.12.2012 р.) також надається визначення терміну страховий випадок. Так, страховий випадок- подія, передбачена Договором страхування, яка відбулася протягом дії Договору страхування, і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Розділ 6 Правил «Страхові ризики. Страхові випадки», визначає перелік страхових ризиків та страхових випадків.

У пункті 6.1 визначено, що страховими ризиками є події, наслідком яких є втрата, знищення або пошкодження застрахованого ТЗ та/або ДОЮ, зокрема протиправне вилучення застрахованого ТЗ, яке вчинене умисно з будь-якою метою всупереч волі його власника чи користувача під час знаходження ТЗ у будь-якому місці, якщо інше не передбачено Договором (ризик «Незаконне заволодіння»).

Разом з тим, в пункті 7.1 7.1.7 розділу 7 Правил «Виключення зі страхових випадків і обмеження страхування. Причини відмови у виплаті страхового відшкодування» передбачено, що якщо інше не передбаченого договором страховик має прав відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках передбачених законодавством, що регулює відносини в сфері страхування, а також у разі: втрати застрахованого ТЗ внаслідок заволодіння ним (набуття права на майно) шляхом обману або зловживання довірою (шахрайство), шляхом вимагання, а також неповернення ТЗ, що був переданий для ремонту, для продажу, на зберігання, в оренду, прокат, лізинг чи з іншою метою.

Стороною позивача незаперечене, що автомобіль переданий за договором в тимчасове користування для надання в прокат суб`єкту підприємницької діяльності, не повернутий.

При укладенні договору страхування, позивач була ознайомлена із його умовами у тому числі і розділом 7Правил добровільного страхування транспорту «Виключення зі страхових випадків і обмеження страхування. Причини відмови у виплаті страхового відшкодування».

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного заволодіння транспортним засобом з урахуванням порушеного кримінального провадження за статтею КК «Незаконне заволодіння транспортним засобом» не спростовують право відповідача на відмову у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов пп.13.1.2 п.13.1. договору та пп. 7.1.67 п.7.1 Правил страхування.

Випадок, який стався з ОСОБА_1 хоч і має ознаки страхових випадків, проте входить до переліку виключень із страхових випадків, що може бути причиною відмови у страховій виплаті, оскільки неповернення відбулося щодо транспортного засобу, який було передано позивачем в оренду. Про вказані застереження страхувальника було повідомлено під час укладення договору, а доводи апеляційної скарги про не ознайомлення з Правилами страхування спростовуються п.10 договору добровільного страхування, підписаного позивачкою.

Колегія суддів вважає слушними пояснення представника відповідача про відсутність погодження з позивачкою будь яких інших умов страхування ніж визначені договором та Правилами, оскільки, п. 9 договору добровільного страхування наземного транспорту щодо особливих умов, таких не містить, а тому доводи апеляційної скарги про погодження зі страховиком передачі автомобіля в прокат не є такими, що ґрунтуються на умовах договору та Правил страхування, крім того на визначені відповідачем підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, значення не мають.

Отже правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ «СК «Країна» приняла законне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, належну оцінку яким надав суд першої інстанції.

У разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Можливість відшкодування моральної шкоди у договорі УА 114083 добровільного страхування наземного транспорту від 07 липня 2015 року не передбачена.

Крім того, в пункті 13.7, зокрема в п.13.7.1 Правил визначено, що відшкодуванню не підлягає, у тому числі моральна шкода.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись статтею 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2019 року

Суддя І.В. Склярська