Номер провадження: 22-ц/813/3283/19
Номер справи місцевого суду: 522/4154/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Слідчий в особливо важливих справах першого відділу слідчого управління Прокуратури в Одеській області старший радник юстиції ОСОБА_4

третя особа - Прокуратура Одеської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у складі судді Загороднюка В.І.,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слідчого в особливо важливих справах першого відділу слідчого управління Прокуратури в Одеській області старшого радника юстиції ОСОБА_4., третя особа Слідче управління Прокуратури Одеської області, про зобов`язання ОСОБА_4. публічно вибачитись перед позивачем при свідках за приниження честі та гідності за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; стягнення з ОСОБА_4. на його користь 100000 грн у відшкодування моральної шкоди за приниження його честі та гідності за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, а також стягнути суму понесених судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 14 червня 2016 року його дружина, ОСОБА_3 , відповідно до отриманої поштової повістки прибула до слідчого в ОВС першого слідчого відділу Прокуратури Одеської області ОСОБА_4., з метою дати свідчення по кримінальній справі провадження №0000307 від 21.04.2016 та кримінальній справі провадження №0000315 від 22.04.2016. Оскільки ОСОБА_3 є громадянкою Республіки Молдова та не володіє ні українською, ні російською мовою, він супроводжував дружину в якості перекладача. Слідчий ОСОБА_4 з самого першого моменту їхньої зустрічі вів себе вкрай нешанобливо по відношенню до нього та його дружини. Розмовляв з ними роздратовано, грубо й зневажливо. Постійно перебивав, всім своїм виглядом висловлюючи недовіру всьому тому, що говорила дружина. На завершення їхньої зустрічі слідчим був написаний рапорт, в якому він у вкрай принизливій і образливій формі заявив: «всі заяви ОСОБА_3 , які знаходяться в розслідувані мною кримінальних провадженнях №0000307 та №0000315 писалися самим ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 тільки ТУПО їх підписувала» «... в ході спілкування з ОСОБА_1 , я помітив ознаки психічного розладу в його поведінці, як і в поведінці ОСОБА_3 » Ті ж самі висновки відповідач виклав в постанові про закриття кримінального провадження від 21.07.2016 «вході спілкування з ОСОБА_1 у нього проглядаються ознаки психічного розладу стану здоров`я». Неправомірними діями відповідача принижена честь, а також йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив не достовірні відомості стосовно нього. Завдану йому моральну шкоду оцінює у розмірі 100000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов до неправомірного висновку про те, що образливі висновки, зроблені відповідачем в рапорті та в постанові про закриття кримінального провадження від 21.07.2016, не є такими, що паплюжать його честь і гідність. Відповідач свою «особисту думку», яка виражалася у постанові медичних діагнозів посадовою особою, в обов`язки та посадові інструкції якої не входять подібні функції при відсутності відповідної освіти та кваліфікації, заніс в офіційні документи. У рішенні відсутнє чітке обґрунтування підстав відмови в позові.

12.04.2019 Прокуратура Одеської області подала до суду відзив на скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, а рішення - залишити без змін.

В письмових поясненнях на відзив заступника прокурора Одеської області ОСОБА_1. зазначив, що вказаний відзив є необґрунтованим, у зв`язку з чим, доводи викладені в апеляційній скарзі повністю підтримав та просив суд її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників відповідача та третьої особи, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що слідчим з особливо важливих справ першого слідчого відділу Прокуратури Одеської області ОСОБА_4 проводилось досудове розслідування у кримінальних провадженнях №0000307 від 21.04.2016 та №0000315 від 22.04.2016, які були розпочаті за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які 07.07.2016 об`єднані в одне провадження за № 0000307.

В ході проведення досудового слідства слідчим ОСОБА_4 14.06.2016 допитано в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Після проведення допиту, 14.06.2016, відповідачем було складено рапорт на ім`я начальника слідчого управління Прокуратури області Кушніра П .П., у якому він висловив свою думку про можливу наявність у ОСОБА_1 психічного розладу.

До рапорту було додано відеокасету малого формату з відеозаписом бесіди з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

За результатами досудового розслідування Слідчим з особливо важливих справ першого слідчого відділу управління Прокуратури в Одеській області старшим радником юстиції ОСОБА_4 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження від 21.07.2016, в якій він виклав підстави та мотиви прийняття цього рішення, а також виклав свою особисту думку, що при спілкуванні з ОСОБА_1 проглядаються ознаки психічного розладу стану здоров`я.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відомості зазначені відповідачем у рапорті від 14.06.2016, а також у постанові про закриття кримінального провадження від 21.07.2016 стосовно того, що при спілкуванні з ОСОБА_1 проглядаються ознаки психічного розладу стану здоров`я не є інформацією, яка порушує особисті немайнові права позивача та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а є оціночними судженнями відповідача.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

В силу вимог статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Посилання на наявність у людини психічного розладу стану її здоров`я є фактом, який може бути перевірений, а тому вказані ствердження неможна вважати оціночними судженнями,отже, судом невірно застосовані норми матеріального права.

Водночас п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,визначено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК (1618-15 ). У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 у даному спорі визначив відповідачем службову особу, яка виклала інформацію у службових документах, натомість з п. 11 вищезгаданої постанови слідує, що у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, відповідачем повинна виступати юридична особа, у даному випадку Прокуратура Одеської області, яка до участі у справі не залучена.

Оскільки пред`явлення вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, то вимоги, виходячи з їх підстав, розглянуті по суті у цій справі до неналежного відподача, бути не можуть.

Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про унеможливлення задволення позову, проте з інших правових підстав, тому рішення підлягає зміні, як таке, що не в повній мірі відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, в частині обгрунтування підстав відмови в задоволенні позову, з мотивів та підстав, наведених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року змінити, викладавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 25.10.2019.

Головуючий:

Судді: