Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 758/6455/16-ц

провадження № 61-28997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва в складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А. від 20 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Телеканалу «2+2», ТОВ «Гравіс-Кіно» про визнання інформації недостовірною та спростування інформації, який в подальшому уточнив, підтримавши тільки позовні вимоги до ОСОБА_2 про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 11 год. 12 хв. в ефірі телеканалу «2+2» в передачі циклу програм із загальною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» було оприлюднено матеріал під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», де на 12 секунді та 01 хвилині 42 секунди від початку зазначеної програми відповідачем було поширено інформацію, а саме: «… для ОСОБА_1 , который только что украл два с половиной миллиона евро, наверное это не большая сумма…». Вважав таку інформацію неправдивою та недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки крадіжка ним не вчинялася, злочин, пов`язаний з викраденням грошових коштів у розмірі 2,5 млн євро йому не інкриміновано, на сьогодні не існує вироку суду, яким його визнано винним. Просив суд визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію, повідомлену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «2+2» в передачі циклу програм «ІНФОРМАЦІЯ_3» в матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» та розміщену на сайті ТОВ «Гравіс-Кіно», а саме твердження: «… для ОСОБА_1 , который только что украл два с половиной миллиона евро, наверное это не большая сумма…».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року позов задоволено. Визнано такою, що не відповідає дійсності інформацію, повідомлену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «2+2» в передачі циклу програм «ІНФОРМАЦІЯ_3» в матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» та розміщену на сайті ТОВ «Гравіс-Кіно» твердження «для ОСОБА_1 , который только что украл два с половиной миллиона евро, наверное это не большая сумма».

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що інформація, яка поширена відповідачем в ефірі телеканалу «2+2» в передачі циклу програм «ІНФОРМАЦІЯ_3» у матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» та розміщена на сайті ТОВ «Гравіс-Кіно» не носять характеру оціночного судження, а містять конкретні стверджувальні вислови, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій, які чинним законодавством кваліфікуються як злочин та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його дій з точки зору дотримання закону, а тому дана інформація є недостовірною та порушує презумпцію невинуватості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вислови відповідача є його суб`єктивним оціночним судженням, критикою подій, що відбувалися під час обшуку і ґрунтується на заявленої потерпілими сумі матеріальних збитків заподіяних під час проведення обшуку під процесуальним керівництвом позивача, та не підлягають спростуванню в порядку статті 277 ЦК України.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки самостійно, без залучення спеціаліста або експерта чи проведення експертизи провів аналіз змісту оспорюваного висловлювання з урахуванням мовностилістичних засобів, за допомогою яких оголошена інформація, яка в цілому містить критику в контексті самого інтерв`ю.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі № 758/6455/16-ц та витребувано цивільну справу із Подільського районного суду м. Києва.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 11 год. 12 хв. в ефірі телеканалу «2+2» в передачі циклу програм із загальною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» у матеріалі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» було оприлюднено відеозапис проведення обшуку в ювелірному магазині «ІНФОРМАЦІЯ_5», конференції з Генеральним прокурором України та фрагменти інтерв`ю з адвокатом ОСОБА_2.

На 12 секунді та 01 хвилині 42 секунди від початку зазначеної програми показано фрагмент інтерв`ю з відповідачем, який був представником потерпілих, з приводу обрання міри запобіжного заходу стосовно осіб, які проводили обшук в ювелірному магазині «ІНФОРМАЦІЯ_5» під процесуальним керівництвом позивача, в тому числі й щодо нього, під час якого скоєно крадіжку товару, за підрахунками власників магазину, на суму понад 2 500 000 євро. Скоєння крадіжки під час обшуку зафіксовано камерами відеоспостереження, внаслідок чого було порушено кримінальну справу. Під час інтерв`ю відповідач, висловлюючи свою думку щодо визначення судом розміру застави позивачу набагато меншу ніж просила прокуратура, на запитання журналіста відповів (мовою оригіналу): «… для ОСОБА_1 , который только что украл два с половиной миллиона евро, наверное это не большая сумма…».

Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 станом на 01 грудня 2016 року не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, проте значиться таким, якому 27 серпня 2014 року пред`явлено обвинувачення Генеральною прокуратурою України за частиною п`ятою статті 185, частиною третьою статті 365, частиною другою статті 372 КК України. Провадження направлено до суду. Рішення по справі до МВС не надходило.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Разом з цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановила, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Так, в рішенні «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самомі серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблено чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно зі статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Оскільки відповідачу було відомо про визначений потерпілими особами розмір збитків понад 2 500 000 євро, заподіяних діями осіб, що здійснювали обшук під процесуальним наглядом позивача, з урахуванням проглянутих відеозаписів та відомостей, оприлюднених на конференції Генеральним прокурором, він надав свою оцінку цим подіям та піддав критиці обрану позивачеві міру запобіжного заходу.

Виходячи із встановлених обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені висловлювання відповідача є його суб`єктивними оціночними судженнями, критикою подій, що відбувалися під час обшуку і ґрунтується на заявленій потерпілими сумі матеріальних збитків заподіяних під час проведення обшуку під процесуальним керуванням позивача, та не підлягає спростуванню в порядку статті 277 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун