ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1174/10

Провадження № 22-ц/818/4843/19

22 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року в складі судді Бабенко Ю.П.

в с т а н о в и в:

У поданій 18 червня 2019 року до суду заяві ОСОБА_1 просить розстрочити виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2010 року протягом двох років відповідно до наданого нею графіку. Також просить суд зупинити дію рішення про примусове стягнення з моменту відкриття провадження у справі про надання розстрочки до набрання законної сили рішення по справі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона не має можливості сплатити всю заборгованість, так як не працює, має на утриманні сина, який навчається на контракті. Тобто заявниця посилається на свій матеріальний і сімейний стан.

Заявник у судове засідання не з`явилась, подала клопотання, у якому підтримала свою заяву про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду та просила розглянути справу за її відсутності.

В заяві від 12 серпня 2018 року ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2010 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву про розстрочку виконання рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд позбавив її права на справедливий судовий розгляд, ввівши її в оману та схиливши її до написання заяви про розгляд справи за ї відсутності ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення. Вважає, що вимоги ч. 5 ст. 435 ЦПК України до спірних правовідносин не поширюються, оскільки рішення суду про стягнення аліментів було ухвалено у 2010 році. До апеляційної скарги надає квитанції про сплату її сином вартості навчання, копію свідоцтва про народження сина, а також форму ОК-5.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї .

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується колегія суддів, мотивована тим, що ОСОБА_1 не надала суду докази, які б підтверджували матеріальний та сімейний стан заявниці, наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з останньої аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2010 року й до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виконавчого листа № 2-1174, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 12.05.2010 року, старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ Воропай Л.І. 01.06.2010 року винесено ухвалу про відкриття виконавчого провадження ВП № 19758115.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.05.2019 року № 21060 станом на 01.05.2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 складає 116806 грн. Також в розрахунку окремо зазначено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні квитанції про сплату аліментів.

В обґрунтування свого матеріального та сімейного стану заявниця надала суду копію договору № ХА-18-72-34 від 02.08.2018 року на навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на загальну суму 23380 грн.

До суду апеляційної інстанції надано також копії квитанцій з яких вбачається, що 29 липня 2014 року ОСОБА_1 за навчання сина сплачено 4110 грн. В іншій квитанціях платником зазначено ОСОБА_4 .

З заяві про розстрочку виконання рішення суду ОСОБА_1 посилається, що в 2016 році державним виконавцем накладено арешт на все належне їй майно, а у листопаді 2018 року штраф за невиконання рішення суду.

З заявою про розстрочку виконання рішення ОСОБА_1 звернулась у червні 2019 року та зазначає, що про рішення суду вона дізналась декілька років тому. Про обов`язок платити на дитину відносно якої вона позбавлена батьківських прав аліментів вона не знала. Зазначає, що протягом 2010-2019 року працює без офіційного оформлення, але фактичний розмір заробітної плати не підтверджує будь-якими доказами.

З довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 28 серпня 2019 року вбачається, що з 01 березня 2019 року до 31 серпня 2019 року ОСОБА_1 призначено допомогу одинокої матері на дитину ОСОБА_4 Відомості про виплати довідка не містить.

З довідки з Пенсійного фонду України (форма ОК-5) від 29 серпня 2019 року вбачається наявність інформації про застраховану особу тільки за 2000 рік.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оцінюючи ці докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи , апеляційний суд приходить до висновку про те, що заявник не довів виключних обставин для надання відстрочки.

Наявні в матеріалах справи не містять жодного доказу, що боржник вчинялись будь-які дії, спрямовані на урегулювання цього питання у добровільному порядку зі стягувачем. Боржник зазначає, що працює, але фактичний розмір свого заробітку не зазначає.

Заявник посилається, що про рішення суду про стягнення аліментів дізналась декілька років тому, але з матеріалів справи не вбачається, що після цього ОСОБА_1 . почала сплачувати заборгованість зі сплати аліментів. Матеріали справи не містять будь-якого доказу або посилання, що ОСОБА_1 взагалі сплачувала аліменти.

Враховуючи, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення, враховуючи поведінку боржника, яка не вчиняє будь-які дії щодо сплати аліментів, в тому числі і частково, заява ОСОБА_1 обґрунтовано залишена судом першої інстанції без задоволення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що підставою для розстрочки виконання виконавчого листа є наявність у неї на утриманні сина, не є тими обставинами, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим.

Твердження ОСОБА_1 про те, що її позбавили права на справедливий судовий розгляд, є безпідставні. 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 через канцелярію суду особисто було подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того в суді апеляційної інстанції надано оцінку доказам, які були приєднані апелянтом до апеляційної скарги, яким остання обґрунтовувала свої вимоги.

Аналізуючи наведене, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення суду або про неможливість його виконання з урахуванням ставлення особи до виконання своїх обов`язків щодо утримання дитини стосовно якої ОСОБА_1 позбавлено батьків сих прав.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права. Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та наявним у ній доказам, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова