ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3710/19 Справа № 182/4845/17 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів: Барильської Я.М., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 Механомонтаж»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 Механомонтаж» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року, ухваленого суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 Механомонтаж» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати, який в ході розгляду справи уточнював та остаточно просив зобов`язати відповідача оформити з ним трудові відносини у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно, належним чином укладеним трудовим договором з направленням до Нікопольської об`єднаної Державної податкової інспекції повідомлення про його прийняття на роботу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413; стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 4020 грн. 00 коп.; зобов`язати відповідача нарахувати йому заробітну плату у розмірі 20969 грн. 05 коп.; зобов`язати відповідача нарахувати, утримати з нарахованої йому заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України податок на доходи фізичних осіб за кодом класифікації доходів Державного бюджету України за 2017 рік 11010100 за період лютий-липень 2017 року; зобов`язати відповідача нарахувати, утримати з нарахованої йому заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України військовий збір за період лютий-липень 2017 року; зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату у розмірі 17549 грн. 34 коп., перерахувавши на його банківську кредитну картку Акціонерного товариства «Приватбанк» номер НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача у зв`язку із нарахуванням та виплатою йому заробітної плати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період лютий-липень 2017 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.02.2017 року він поступив на роботу до відповідача слюсарем-збиральником металевих конструкцій. При прийнятті його на роботу директор Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» ОСОБА_2 домовився з ним про розмір заробітної плати в сумі 6540 грн. 00 коп., що після виплати всіх відрахувань становило 5280 грн. 00 коп., та про оформлення між ними трудових відносин за трудовим договором, який відповідач оформить та зареєструє належним чином.

Він виконував роботу зі зборки та зварювання металевих конструкцій на території Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів». Щоденні завдання на виконання робіт йому видавав ОСОБА_3 , який також вів книгу видачі заробітної плати, де він-позивач розписувався за виплачену заробітну плату.

03.07.2017 року йому стало відомо про те, що його трудові відносини з відповідачем не оформлені належним чином. На його звернення, що він не хоче працювати на таких умовах, директор ОСОБА_2 повідомив, що не виплатить йому заробітну плату за червень 2017 та один день липня 2017 року в розмірі 4020 грн. 00 коп., з яких 3780 грн. 00 коп. заробітна плата за червень 2017 року (з урахуванням виплаченого йому авансу в сумі 1500 грн. 00 коп.) та 240 грн. 00 коп. за один відпрацьований день у липні (03.07.2017 року).

Таким чином, у порушення домовленості, відповідач офіційне працевлаштування йому не забезпечив, до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області повідомлення про його прийняття на роботу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 не направив.

Позивач, посилаючись на норми ст.21 КЗпП України, вважає, що між ним та відповідачем склалися та діяли певний час трудові відносини, які відповідач мав оформити належним чином відповідно до вимог чинного законодавства. У порушення вимог ст.24 КЗпП України, відповідач не дотримався укладення з працівником письмової форми трудового договору, але його фактично було допущено до роботи.

Зазначив, що згідно ч.6 ст.235 КЗпПУ, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Сума заборгованості по заробітній платі, яка повинна бути стягнена з відповідача, за період лютийлипень 2017 року за його розрахунком складає 20969 грн. 05 коп. з урахуванням даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області, листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року. За період лютийлипень 2017 року у відповідності до ст.18, п.п.162.1.3 ст.162, п.п.163.1.1. ст.163, п.п.164.2.1 ст.164, ст.168 ПК України, п.п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ Перехідних положень ПК України, відповідач мав нарахувати та утримати з його-позивача заробітної плати податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18% згідно п.167.1 ст.167 ПК України з урахуванням податкової пільги, оскільки робота у відповідача була для нього основною роботою, та військовий збір за ставкою 1,5 %.

Також у зв`язку з нарахуванням та виплатою йому заробітної плати відповідач мав сплатити за період лютийлипень 2017 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» оформити трудові відносини з ОСОБА_1 у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно, належним чином укладеним трудовим договором з направленням до Нікопольської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомлення про його прийняття на роботу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413;

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 20969 грн. 05 коп. (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 05 коп.), в тому числі: за лютий 2017 року в розмірі 261 грн. 35 коп. (двісті шістдесят одну грн. 35 коп.), за березень 2017 року в розмірі 5227 грн. 00 коп. (п`ять тисяч двісті двадцять сім грн. 00 коп.), за квітень 2017 року в розмірі 4940 грн. 00 коп. (чотири тисячі дев`ятсот сорок грн. 00 коп.), за травень 2017 року в розмірі 5123 грн. 00 коп. (п`ять тисяч сто двадцять три грн. 00 коп.), за червень 2017 року в розмірі 5161 грн. 00 коп. (п`ять тисяч сто шістдесят одну грн. 00 коп.), за липень 2017 року в розмірі 256 грн. 70 коп. (двісті п`ятдесят шість грн. 70 коп.)

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» нарахувати, утримати з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України податок на доходи фізичних осіб за кодом класифікації доходів Державного бюджету України за 2017 рік 11010100 (за платіжними реквізитами: рахунок 0029 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області МФО 805012 отримувач УДКСУ м.Нікополь Дніпропетровської області, код отримувача 38033121) в наступних розмірах: за лютий 2017 року в розмірі 0 грн. 00 коп., за березень 2017 року в розмірі 796 грн. 86 коп. (сімсот дев`яносто шість грн. 86 коп.), за квітень 2017 року в розмірі 745 грн. 20 коп. (сімсот сорок п`ять грн. 20 коп.), за травень 2017 року в розмірі 778 грн. 14 коп. (сімсот сімдесят вісім грн. 14 коп.), за червень 2017 року в розмірі 784 грн. 98 коп. (сімсот вісімдесят чотири грн. 98 коп.), за липень 2017 року в розмірі 0 грн. 00 коп.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» нарахувати, утримати з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати та сплатити до Державного бюджету України військовий збір (за платіжними реквізитами: рахунок 0029 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області МФО 805012 отримувач УДКСУ м.Нікополь Дніпропетровської області, код отримувача 38033121) в наступних розмірах: за лютий 2017 року в розмірі 3 грн. 90 коп. (три грн. 90 коп.), за березень 2017 року в розмірі 78 грн. 41 коп. (сімдесят вісім грн. 41 коп.), за квітень 2017 року в розмірі 74 грн. 10 коп. (сімдесят чотири грн. 10 коп.), за травень 2017 року в розмірі 76 грн. 85 коп. (сімдесят шість грн. 85 коп.), за червень 2017 року в розмірі 77 грн. 42 коп. (сімдесят сім грн. 42 коп.), за липень 2017 року в розмірі 3 грн. 85 коп. (три грн. 85 коп.).

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» виплатити ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 17549 грн. 34 коп. (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять грн. 34 коп.), в тому числі: за лютий 2017 року в розмірі 257 грн. 45 коп. (двісті п`ятдесят сім грн. 45 коп.), за березень 2017 року в розмірі 4351 грн. 73 коп. (чотири тисячі триста п`ятдесят одну грн. 73 коп.), за квітень 2017 року в розмірі 4120 грн. 70 коп. (чотири тисячі сто двадцять грн. 70 коп.), за травень 2017 року в розмірі 4268 грн. 01 коп. (чотири тисячі двісті шістдесят вісім грн. 01 коп.), за червень 2017 року в розмірі 4298 грн. 60 коп. (чотири тисячі двісті дев`яносто вісім грн. 60 коп.), за липень 2017 року в розмірі 252 грн. 85 коп. (двісті п`ятдесят дві грн. 85 коп.), перерахувавши на банківську кредитну картку Акціонерного товариства «Приватбанк» номер НОМЕР_1 , належну ОСОБА_1 .

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» у зв`язку із нарахуванням та виплатою ОСОБА_1 заробітної плати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за платіжними реквізитами: рахунок 0407 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області МФО 805012 отримувач Нікопольська об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, код отримувача 39634478) в наступних розмірах: за лютий 2017 року в розмірі 704 грн. 00 коп. (сімсот чотири грн. 00 коп.), за березень 2017 року в розмірі 973 грн. 94 коп. (дев`ятсот сімдесят три грн. 94 коп.), за квітень 2017 року в розмірі 910 грн. 80 коп. (дев`ятсот десять грн. 80 коп.), за травень 2017 року в розмірі 951 грн. 06 коп. (дев`ятсот п`ятдесят одну грн. 06 коп.), за червень 2017 року в розмірі 959 грн. 42 коп. (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн. 42 коп.), за липень 2017 року в розмірі 704 грн. 00 коп. (сімсот чотири грн. 00 коп.).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» на користь держави судові витрати в розмірі 1409 грн. 60 коп. (одна тисяча чотириста дев`ять грн. 60 коп.).

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, та стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач не погоджується з висновком суду про те, що на підставі досліджених судом доказів, з урахуванням покань свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 були доведені обставини, що позивач у період з 28 лютого 2017 року по 03 липня 2017 року включно перебував у трудових відносинах з відповідачем, що його було прийнято на роботу за конкретною професією, посадою, фактично було допущено до роботи та ознайомлено з умовами праці, правилами техніки безпеки, правилами внутрішнього трудового розпорядку, тривалістю робочого часу та відпочинку, розміром та порядком оплати праці. При цьому, відповідач зазначає, що вищевказані обставини, суд зокрема встановив на підставі перепустки № НОМЕР_2 , яка була видана на ім`я позивача, однак, як вказує апелянт, видача перепустки не свідчить про трудові відносини позивача з ТОВ «НСУ-215Механомонтаж», а свідчить лише про можливість позивача дістатись території ТОВ «НСУ-215 Механомонтаж» завдяки цій перепустці, оскільки на час звернення позивача з приводу працевлаштування, відповідач виконував підряді роботи на території ВАТ «НЗФ». Відповідач вказує на те, що можливість дастатись підприємства була необхідна позивачу для спілкування з керівництвом підприємства щодо можливого працевлаштування.

Апелянт стверджує,що керівник ТОВ «НСУ-215 Механомонтаж» запропонував позивачу роботу слюсаря, однак, простеживши за його роботою декілька годин, позивачу було відмовлено у працевлаштуванні, оскільки його кваліфікація не відповідала вимогам підприємства, після чого ОСОБА_1 більше на роботу до відповідача не приходив, отриману перепустку не здав.

Відповідач вказує, що свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суду пояснювали, що працювали на підприємстві відповідача без належного трудового оформлення і суду не надано доказів тому, що ці свідки дійсно працювали на підприємстві відповідача у вказані ними проміжки часу, а тому суд не мав права оцінювати пояснення цих осіб, як докази роботи позивача у ТОВ «НСУ-215 Механомонтаж». Також, апелянт звертає увагу, що свідок ОСОБА_7 суду пояснював, що він офіційно працює у відповідача з 01 листопада 2017 року, тобто вже після того часу, який за думкою позивача той працював на підприємстві відповідача, тому суд, також не мав права оцінювати показання і цього свідка, як доказ роботи позивача ТОВ «НСУ-215 Механомонтаж». Відповідач вважає, що оскільки зазначеними свідками не було доведено, що вони самі працювали у відповідача, суд не мав приймати їх показання, як докази отримання позивачем заробітної плати, окрім того, скаржник вказує, що свідок ОСОБА_3 спростував показання зазначених свідків про те, що він начебто видав їм заробітну плату, пояснивши суду, що він не видав нікому заробітну плату.

Відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано суду будь-яких відомостей, які б підтверджували виплату позивачу заробітної плати відповідачем, у зв`язку з чим, вважає висновок суду про отримання позивачем заробітної плати в розмірі 5280 грн. за місяць, нічим не підтвердженим.

Скаржник стверджує, що відповідач не виносив розпоряджень про прийняття позивача на роботу, відміток у трудовій книжці не робив, заяву про прийняття на роботу позивач не подавав відповідачу, що не заперечувалось ОСОБА_1 , тобто на думку відповідача в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач запропонував свої трудові послуги відповідачу, а відповідач на це погодився, а також відсутні докази того, що позивач працював у відповідача, а також докази того, що позивач працював за розпорядженням чи з відома відповідача.

Окрім того, відповідач вказує на те, що суд не витребував у підприємства табелі обліку робочого часу, а тому, встановлений судом період роботи позивача на підприємстві відповідача є недоведеним.

Апелянт вважає, що матеріали справи не містять доказів укладення з позивачем трудового договору, немає доказів і тому, що позивач був ознайомлений з умовами праці, правилами техніки безпеки, правилами внутрішнього трудового розпорядку, тривалістю робочого часу та відпочинку, розміром та порядком оплати праці, при цьому зазначає, що суд, також не витребував у відповідача журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та не дослідив його, а, отже у суду не було ніяких доказів про ознайомлення позивача з правилами техніки безпеки.

Відповідач, звертає увагу на те, що суд не витребував штатний розпис, тобто суд не встановив за якою саме професією та посадою позивача було прийнято на роботу, обмежившись у рішенні зазначенням, що позивача було прийнято на роботу за конкретною професією, посадою. Суд, зобов`язавши відповідача оформити з позивачем трудові відносини не вказав у рішенні за якою професією та посадою відповідач повинен оформити з позивачем цей договір.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача Іванова Д.П., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив їх задовольнити у повному обсязі, позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_8 , які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин.

За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» з 09.06.2016 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі. Видами діяльності зазначено: код КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устаткування, код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); керівник/підписант з 01.06.2016 року - ОСОБА_2 (а.с.5-9). У подальшому, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», директор/підписант ОСОБА_9 (а.с.128-131).

Відповідно до заявки Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» на ім`я директора з економічної безпеки ПАТ «НЗФ» ОСОБА_10 вих.№50 від 23.02.2017 року (а.с.42), для виконання загально будівельних робіт та робіт по облаштуванню ростверків та фундаментів В-14, В-24 АГЦ, договір №1605640 від 16.12.2016 року, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» ОСОБА_2 були замовлені тимчасові перепустки з 23.02.17р. по 31.12.17р. наступним працівникам ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ»: Горнову І.Г.- монтажнику, ОСОБА_11 електрогазозварювальнику, Чистову М.М. монтажнику, Мальцеву О.М. монтажнику, ОСОБА_6 електрогазозварювальнику, ОСОБА_12 монтажнику, ОСОБА_13 монтажнику, ОСОБА_1 монтажнику.

З заявки вбачається, що її було погоджено та заявленим працівникам, в тому числі ОСОБА_1 видано перепустки, ОСОБА_1 видано перепустку за №561, що також підтверджується матеріалами справи (а.с.30).

Згідно перепустки № НОМЕР_2 (а.с.30), перепустка видана на ім`я ОСОБА_1 монтажник, «НСУ-215», дата видачі - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

Згідно перепустки №560, перепустка видана на ім`я ОСОБА_13 монтажник, «НСУ-215», дата видачі - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.76).

Згідно матеріалів справи на ім`я ОСОБА_5 монтажник, видано перепустку №556, «НСУ-215», дата видачі - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.59).

За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215» з 30.03.2010 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі. Видами діяльності зазначено: код КВЕД 28.91 Виробництво машин і устаткування для металургії; код КВЕД 25.11 виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; код КВЕД 42.99 будівництво інших споруд; код КВЕД 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; код КВЕД 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; код КВЕД 33.20 установлення та монтаж машин і устаткування; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); керівник/підписант з 19.01.2015 року - ОСОБА_2 (а.с.171-175,206-208).

Згідно відповіді Нікопольської ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №6516/10/04-07-08-02 від 03.10.2018 року (а.с.165,166), ТОВ «НСУ-215» повідомлення про прийняття на роботу (додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413) відносно прийняття на роботу ОСОБА_1 не подавало.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами статей 2, 21, 24, 29, 48, 232 КЗпП, статтею 626 ЦК України, й виходив з того, що на підставі викладених норм права та досліджених доказів, з урахуванням показань свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , обставини того, що у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ», зокрема позивача було прийнято на роботу за конкретною професією, посадою, його фактично було допущено до роботи, було ознайомлено з умовами праці, правилами техніки безпеки, правилами внутрішнього трудового розпорядку, тривалістю робочого часу та відпочинку, розміром та порядком оплати праці, є доведеними.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції додержався наведених вище норм закону, з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним та обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справи, що виникають з трудових правовідносин суди розглядають у порядку цивільного судочинства, що встановлено ч.1 ст.19 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

За ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст.3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Колегія суддів, перевіривши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , вислухав в судовому засіданні сторони, допитав свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , дослідив надані сторонами письмові докази, зазначені у судовому рішенні, дійшовши вірного висновку про те, що позивачем доведено перебування у трудових відносинах із відповідачем в період з 28 лютого 2017 року по 03 липня 2017 року.

Допитавши свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд встановив, що позивач в різні періоди часу разом із цими свідками працював слюсарем-збірником металоконструкцій на підприємстві відповідача, що зазначені свідки і позивач проходили техніку безпеки, отримували перепустки на ПАТ «НЗФ», працювали щоденно, вихідні- субота та неділя, що завдання на роботу їм видавав головний інженер підприємства ОСОБА_3 , який, також виплачував свідкам заробітну плату, за отримання, якої вони розписувались в списках, трудові правовідносини не оформлювались.

Так, зокрема: із свідком ОСОБА_4 позивач працював на підприємстві відповідача у період з кінця лютого 2017 року по квітень 2017 року, зі свідком ОСОБА_5 у період з березня 2017 року по квітень 2017 року, зі свідком ОСОБА_6 , з кінця лютого 2017 року по червень 2017 року, свідок ОСОБА_7 , вказув, що працював з ОСОБА_1 в одній бригаді приблизно два місяці, не конкретизуючи назву місяців, що в подальшому він був офіційно працевлаштований на підприємстві відповідача з листопада 2017 року.

Свідок ОСОБА_3 , який працює головним інженером на підприємстві відповідача, не заперечував в судовому засіданні того факту, що він вів табель обліку робочого часу, згідно якого нараховувалась заробітна плата, та здавав їх ОСОБА_2 , що і на ОСОБА_1 , також вносив відомості у табелі, що усім працівникам виплачувалася заробітна плата, може і з затримкою, але розраховувалися з усіма, однак заперечував факт видачи працівникам заробітної плати.

Показання свідка ОСОБА_3 про те, що він не видав працівникам заробітну плату, суд першої інстанції оцінив критично, оскільки ці показання повністю спростувалися показаннями інших свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та самого позивача.

Отже, судом під час судового розгляду було встановлено, що завдання позивачу, як і іншим працівникам, зокрема свідкам по справі, видавав головний інженер Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» ОСОБА_3 , що заявку на видачу перепусток до ПАТ «НЗФ» працівникам відповідача, в тому числі ОСОБА_1 , подавав директор Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» ОСОБА_2 , що табель робочого часу вів головний інженер ОСОБА_3 , який і видавав заробітну плату працівникам.

Дослідивши в судовому засіданні тимчасові перепустки: № НОМЕР_2 , №560, № НОМЕР_3 , суд встановив, що ці перепустки видані, відповідно на ім`я ОСОБА_1 монтажника, «НСУ-215», на ім`я ОСОБА_13 монтажника, «НСУ-215»; на ім`я ОСОБА_5 монтажника «НСУ-215», дата видачі всіх перепусток - 28.02.2017 року, дія по - 31.12.2017 року, видано бюро перепусток ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.30, 59, 76).

Окремо, слід відмітити, що показання представника відповідача ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позов та його показання в судовому засіданні дещо різнять між собою.

Так, у відзиві на позов, який підписав директор ТОВ «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» ОСОБА_2 . зазначено, що дійсно, в лютому місяці 2017 році позивач звернувся до нього з проханням влаштувати його на роботу. Він запропонував йому роботу слюсаря на ТОВ «НСУ-215», на той час ТОВ «НСУ-215» виконувало підрядні роботи на території ВАТ «НЗФ». Наприкінці лютого місяця 2017 року ОСОБА_1 було оформлено перепустку на ПАТ «НЗФ», після чого він прийшов на об`єкт. Постеживши за його роботою кілька годин, позивачу повідомили, що в його послугах не зацікавлені, так як його кваліфікаційні навички не відповідають вимогам, тобто ОСОБА_1 було відмовлено у працевлаштуванні. З цього часу ОСОБА_1 більш на роботу не приходив. Отриману перепустку не здав.

Тоді, як в судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 суду пояснював, що він є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215», за субпідрядом у них працює ряд організацій, в тому числі і «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ». Зазначив, що без видачі перепустки на територію ПАТ «НЗФ» нікого не пропустять, тому виписується перепустка, яка діє до кінця року, людина показує свої професійні навички та після схвалення оформлюється на роботу. Він не пам`ятає, скільки позивач виконував роботу (день-два) та яку саме роботу виконував.

Тобто, в запереченнях на позов, представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 був перевірений щодо його професійних якостей на протязі кількох годин після чого йому було відмовлено у працевлаштуванні через не його некваліфікованість, а в судовому засіданні, останній вказує про перевірку позивача протягом одного-двох днів, що на думку колегії суддів свідчить про намагання відповідача ухилитися від цивільної відповідальності.

Згідно п.6 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців (ст.ст.26,27 КЗпП України).

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови/праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

У ст.626 ЦК України визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №350/403/16-ц, та від 08.05.2018 року у справі № 127/21595/16-ц.

Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» оформити трудові відносини з ОСОБА_1 у період з 28.02.2017 року по 03.07.2017 року включно, належним чином укладеним трудовим договором з направленням до Нікопольської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомлення про його прийняття на роботу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413, колегія суддів, з наведених вище підстав вважає законним і належним чином обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині розрахунків заробітної плати, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які були належним чином перевірені судом першої інстанції, тому, відповідно до вимог 367 ЦПК України, правильність цих розрахунків колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НСУ-215 МЕХАНОМОНТАЖ» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: