РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3887/19

Провадження № 2/643/2884/19

09.10.2019 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Бреславець М.Г., представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Прасолова І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів, додаткових витрат на дитину, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Первісний позов.

1.1. Стислий виклад позицій сторін, процесуальні дії

15.03.2019 року ОСОБА_1 (далі в контексті первісного позову - позивачка) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі в контексті первісного позову - відповідач), в якому з урахуванням наступних уточнень просить:

1) Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, стягнутих за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року з ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивачки до досягнення дитиною повноліття, тобто до 15.11.2031 року , з 1000,00 грн. у твердій грошовій сумі на аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

2) Стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на придбання ліків для дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн.

3) Стягнути з відповідача на користь позивачки фактично понесені додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3072,49 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат на лікування дитини.

4) Стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати для розвитку здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

5) Стягнути з відповідача на користь позивачки фактично понесені додаткові витрати для розвитку здібностей дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2593,03 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат для розвитку здібностей.

6) Стягнути з відповідача на користь позивачки індексацію аліментів у розмірі 905,60 грн. (а.с. 1-9; 101-109).

В обґрунтування позову зазначено, що з 05.09.2009 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 В період шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2016 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На сьогоднішній день сума аліментів є недостатньою для утримання дитини, крім того, відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає. Так, дочка відвідує комунальний заклад «Харківський палац дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області», де навчалася, відвідує театр естрадного танцю «Карнавал», циркову студію «Чародії», що є розвитком її здібностей. Відвідування гуртків потребує додаткових витрат на придбання костюмів, знаряддя тощо. Крім цього, дитина відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148 Харківської міської ради», де приймає участь у проведенні свят, концертів, дитячих костюмованих свят, що потребує придбання костюмів, реквізиту тощо. Для розвитку дитини позивачка придбає книжки, матеріали, що потребує додаткових фінансових затрат. Орієнтовна сума витрат на розвиток дитини складає 1000,00 грн. щомісячно. Тому позивачка вважає за доцільне розподілити витрати, направлені на розвиток здібностей спільної дитини, у рівних частках. Крім того, за період з 04.07.2016 року по теперішній час позивачкою вже витрачено на розвиток дитини 7385,00 грн., не включаючи додаткових витрат, що фактично підтверджено довідками комунальних закладів, частина яких відповідно до ст. 185 СК України підлягають стягненню з відповідача. Відповідач добровільно з 04.07.2016 року на розвиток дитини перерахував кошти в загальній сумі 1099,47 грн. Позивачка вважає, виходячи з принципу розумності та справедливості, за необхідне стягнути з відповідача половину підтверджених витрат на розвиток дитини в розмірі 2593,03 грн., за вирахуванням раніше перерахованих коштів. Крім цього, спільна дитина хворіє на хронічні захворювання та потребує постійного лікування, масажів, додаткового догляду, консультації у вузьких фахівців та витрат на проведення такого лікування. Так, фаховими лікарями постановлені діагнози: синдром гіперзбудлевісті, руховий тиск, ДСТ, ММД, неврологія та алергічний дерматит. Середньомісячні витрати на лікування складають приблизно 2000,00 грн. В зв`язку з цим позивачка вважає за доцільне розподілити витрати на лікування спільної дитини в рівних частках. Крім цього, за період з 04.07.2016 року по теперішній час позивачкою вже витрачено на лікування понад 60000,00 грн., але фактично на цей час чеками та виписками підтверджуються витрати на лікування на загальну суму 30013,96 грн., частина яких відповідно до ст. 185 СК України підлягає стягненню з відповідача. Сам відповідач добровільно з 04.07.2016 року на лікування перерахував загальну суму 11934,49 грн. Позивачка вважає, виходячи з принципу розумності та справедливості, за необхідне стягнути з відповідача половину підтверджених витрат на лікування спільної дитини у розмірі 15006,98 грн., що за вирахуванням раніше перерахованих коштів у розмірі 11934,49 грн. складає 3072,49 грн. Як відомо позивачці, відповідач працює у магазині «Електродом» на посаді супервайзера і має дохід у розмірі 15000,00 грн., інших утриманців у нього немає. Відповідач працездатний, фізично здоровий, має високооплачувану роботу, може надавати матеріальну додаткову допомогу. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, якої потребує дитина, але приховує свої дійсні доходи, ухиляється від офіційного працевлаштування, ухиляється від забезпечення належного рівня життя дитини. Позивачка вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою, так як встановлений судом розмір аліментів є вочевидь недостатнім навіть для забезпечення мінімального рівня життя і суперечить встановленому законом мінімальному рівню забезпечення дитини, необхідному та достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку. Крім цього, на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2016 роком, змінився вік дитини, відповідно збільшились потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, лікування, харчування.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

18.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати для розвитку здібностей дитини ОСОБА_4 в розмірі 2593,03 грн. та індексацію аліментів у розмірі 905,60 грн. В іншій частині первісного позову відповідач просив відмовити (а.с. 89-96).

В обґрунтування заперечень проти позову у відзиві зазначено, що необхідність зміни розміру аліментів ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він нібито працює в магазині «Електродом» на посаді супервайзера і має дохід у розмірі 15000,00 грн., інших утриманців у нього немає, він є працездатним, фізично здоровим, має високооплачувану роботу та може надавати матеріальну додаткову допомогу. Інформація, надана ОСОБА_1 , відносно того, що він працює в магазині «Електродом» на посаді супервайзера та має дохід у розмірі 15000,00 грн., не відповідає дійсності, оскільки в даному магазині він не працює та ніколи не працював, жодного доказу на підтвердження цих обставин позивачкою не надано. Доходу у розмірі 15000,00 грн. він також не має. Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що спільна дитина хворіє на хронічні захворювання та потребує постійного лікування, масажів, додаткового догляду, а також те, що фаховими лікарями поставлений діагноз: синдром гіперзбудливості, руховий тиск, ДСТ, ММД - неврологія та алергічний дерматит, частково прослідковується із наданої позивачкою за первісним позовом медичної документації, проте із наданих нею документів вбачається, що за весь час хвороби їх дочки задля її лікування матір`ю було лише двічі проведено лабораторну діагностику, а саме 04.05.2018 року на загальну суму 1980,00 грн. та 23.08.2018 року на загальну суму 390,00 грн. Виписка із карткового рахунку ОСОБА_1 , відповідно до якої вона розраховувалася банківською картою в аптеці, не може бути належним доказом того, що дійсно в цій аптеці купувалися необхідні дитині ліки, а не щось інше. Крім того, в жодному медичному документі, наданому позивачкою, не вказано, що дитина потребує систематичного (постійного) лікування, як і не вказано в жодному медичному документі про те, що дитина потребуватиме якогось лікування в майбутньому та в якому саме обсязі. На першу вимогу матері ним перераховувалися кошти на її банківську карту із призначенням платежу «на ліки» або «на лікування» в тому розмірі, в якому просила позивачка. Таким чином, позивачкою не доведено, що з часу набрання законної сили рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки у розмірі 1000,00 грн. змінилися обставини щодо збільшення розміру аліментів до 2000,00 грн. щомісяця. Щодо додаткових витрат на придбання ліків для дитини в розмірі 1000,00 грн. та фактично понесених додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_4 в розмірі 3072,49 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат на лікування дочки, то 19.02.2018 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 було перераховано на банківську карту позивачки 995,00 грн. із призначенням платежу « ОСОБА_5 на ліки та томограф», невдовзі він перерахував позивачу на її банківську карту ще 300,00 грн. та 500,00 грн. із призначенням платежу « ОСОБА_5 на дослідження». Загалом на томограф та обстеження ним було переведено 1795,00 грн., що перевищує навіть 50 % витрат позивачки на проведення лабораторної діагностики. Жодних інших чеків на підтвердження лікування спільної дочки позивачка не надала. Крім проведення лабораторної діагностики, позивачкою не надано належних доказів на підтвердження лікування та придбання ліків. Щодо додаткових витрат на розвиток здібностей дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, то на підтвердження нібито необхідності стягнення з нього вказаних додаткових витрат позивачкою надано відповідь КЗ «Харківський палац дитячої та юнацької творчості» ХМР Х/о № 01-16/26, відповідно до якої ОСОБА_4 відвідує театр естрадного танцю «Карнавал» з вересня 2018 року по теперішній час, проте вартість навчання в цьому театрі складала у лютому 2019 року 230,00 грн. Із даної відповіді не вбачається, що відвідування цього гуртка потребує додаткових витрат на придбання костюмів, знаряддя тощо. Із відповіді № 01-16/32 КЗ «Харківський палац дитячої та юнацької творчості» ХМР Х/о вбачається, що ОСОБА_4 дійсно навчається у народному художньому колективі циркової студії « Чародії » з вересня 2017 року і по теперішній час. Проте перебування будь-кого у цьому закладі освіти не є платним, навчання в гурту циркової студії « Чародії » забезпечено фінансуванням з бюджету м. Харкова. Посилання ОСОБА_1 на те, що дитина відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148 ХМР», де приймає участь у проведенні свят, концертів, дитячих костюмованих свят, що потребує придбання костюмів, реквізиту тощо, не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, відповідно до медичної документації, дитина часто хворіє, що не може свідчити про систематичність відвідування вищезазначених гуртків для розвитку здібностей дитини.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги первісного позову та доводи, викладені в ньому, підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні висловив позицію, тотожну доводам, викладеним у відзиві.

1.2. Позиція суду

1.2.1. Щодо позовних вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів

Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.11.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 1894, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка є її матір`ю (а.с. 15).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року, ухваленим в цивільній справі № 643/8123/16-ц, провадження № 2/643/4908/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - задоволено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., починаючи з 04.07.2016 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Як вбачається з довідки № 1 від 25.02.2019 року, виданої ТОВ «ТРМ Рітейл Груп», ОСОБА_1 працювала в ТОВ «ТРМ Рітейл Груп» з 01.06.2017 року по 31.01.2019 року на посаді консультанта з кредитування та страхування. Дохід за період з 01.06.2017 року по 31.01.2019 року склав 72006,32 грн. (а.с. 58).

Застосовне законодавство та судова практика

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблений висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року по справі № 134/192/17.

Крім того, оцінюючи доводи та аргументи сторін і їх представників, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Оцінка суду

Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог посилався на те, що позивачкою не доведений факт збільшення розміру аліментів в разі зміни способу їх стягнення.

Між тим, як вбачається з вказаних вище положень законодавства та висновків про застосування норм права суду касаційної інстанції, визначення способу стягнення аліментів є виключною прерогативою їх одержувача, тобто позивачки, і остання не позбавлена права звернутись до суду в порядку ст. 192 СК України з вимогою про зміну способу присудження аліментів.

Чинне законодавство України не пов`язує реалізацію такого права з умовою щодо збільшення розміру аліментів внаслідок зміни способу їх стягнення.

Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими заперечення відповідача проти позовних вимог в цій частині, який посилався на недоведення позивачкою факту збільшення розміру аліментів в разі зміни способу їх стягнення, оскільки право вимагати зміну способу стягнення аліментів є безумовним правом позивачки, яка розпоряджається ним на власний розсуд.

Застосовне законодавство та судова практика

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в разі зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Оцінка суду

Виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, в тому числі в розмірі 1/4 частини доходів відповідача на одну дитину, які стягуються на підставі судового наказу, вважається безспірним та таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аліменти на одну дитину відповідача в розмірі 1/4 частки його доходів є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та з дня набрання даним рішенням законної сили змінює розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на місяць на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

1.2.2. Щодо позовних вимог про стягнення фактично понесених додаткових витрат для розвитку здібностей ОСОБА_4 в розмірі 2593,03 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом

У відзиві відповідач ОСОБА_2 визнав позовній вимоги в цій частині.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Прасолов І.В. також зазначив на визнанні позову в цій частині.

Застосовне законодавство та судова практика

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оцінка суду

Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене, суд приймає визнання відповідачем позову в цій частині та задовольняє позовні вимоги про стягнення фактично понесених додаткових витрати на розвиток здібностей ОСОБА_4 в розмірі 2593,03 грн.

1.2.3. Щодо позовних вимог про стягнення індексації аліментів в розмірі 905,60 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом

У відзиві відповідач ОСОБА_2 визнав позовній вимоги в цій частині.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Прасолов І.В. також зазначив на визнанні позову в цій частині.

Застосовне законодавство та судова практика

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Оцінка суду

Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене, суд приймає визнання відповідачем позові в цій частині та задовольняє позовні вимоги про стягнення індексації аліментів в розмірі 905,60 грн.

1.2.4. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на розвиток здібностей ОСОБА_4 у розмірі 500,00 грн. щомісячно

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до листа директора КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» № 01-16 від 05.02.2016 року, ОСОБА_4 , 2013 року народження, дійсно навчалась у СКВ «Малюк» КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» з листопада 2017 року по травень 2018 року та у вересні 2018 року. Вартість навчання у гуртку складала: з вересня 2017 року по січень 2018 року - 565,00 грн. на місяць, з лютого 2018 року по травень 2018 року - 630,00 грн., у вересні 2018 року - 710,00 грн. ОСОБА_7 відвідує театр естрадного танцю «Карнавал» з вересня 2018 року по теперішній час. Вартість навчання у гуртку складала: з вересня 2018 року по січень 2019 року - 220,00 грн. на місяць, у лютому 2019 року - 230,00 грн. на місяць. Зі слів керівника гуртків, приводили на заняття та забирали додому ОСОБА_8 мати ОСОБА_1 або бабуся ОСОБА_9 Вказані особи здійснювали оплату за навчання дитини (а.с. 54).

Згідно листа директора КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» № 01-16/32 від 11.02.2019 року, ОСОБА_4 , 2013 року народження, дійсно навчається у народному художньому колективі циркової студії «Чародії» КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» з вересня 2017 року по теперішній час. Зі слів художнього керівника циркової студії, приводили на заняття та забирали додому ОСОБА_8 мати ОСОБА_1 або бабуся ОСОБА_9 . Стосовно питання про оплату перебування дитини у закладі, перебування будь-кого у закладі освіти, зокрема у КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області», не є платним. Інформацією про батька дитини ОСОБА_2 не володіють (а.с. 55).

Відповідно до листа в.о. завідувача КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148 Харківської міської ради» № 39/01-36/19 від 04.02.2019 року, ОСОБА_4 , 2013 року народження, вихованиця групи № 12, на даний час проживає з матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дитини, постійно цікавиться досягненнями дочки. На даний момент приводить та забирає дитину з закладу дошкільної освіти мати. Батько не приймає участь у вихованні дитини та жодного разу не з`явився в закладі. Оплата за харчування завжди вносилась своєчасно та в повному обсязі (а.с. 56).

Застосовне законодавство та судова практика

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінка суду

Як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_4 відвідує театр естрадного танцю «Карнавал», вартість навчання в якому складає з лютого 2019 року 230,00 грн. на місяць.

Доводи представника відповідача відносно того, що інформація про відвідування вказаного театру надана станом на лютий 2019 року і позивачкою не надано доказів продовження навчання станом на час вирішення справи, судом не приймаються до уваги з таких підстав.

Відповідна довідка, в якій зазначено про відвідування ОСОБА_4 театру естрадного танцю «Карнавал» станом на час складання довідки, видана 05.02.2019 року на запит представника позивача адвоката Бреславець М.Г. До суду з даним позовом позивачка звернулась в березні 2019 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтвердили, що станом на 09.10.2019 року ОСОБА_4 продовжує відвідувати вказаний театр танцю.

Чинне процесуальне законодавство не зобов`язує позивачку в ході розгляду справи періодично оновлювати вказану довідку та підтверджувати актуальність інформації, зазначеної в ній, зокрема станом на чергове судове засідання.

При цьому суд враховує, що відповідач або його представник, в разі заперечення факту продовження відвідування дитиною театру естрадного танцю «Карнавал», не були позбавлені можливості звернутись з адвокатським запитом для підтвердження вказаних обставин або заявити суду відповідне клопотання про витребування доказів. Між тим вказані дії ані відповідачем, ані його представником вчинені не були.

За таких обставин, оцінюючи в сукупності дані листа директора КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» № 01-16 від 05.02.2016 року та пояснення позивачки, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 продовжує відвідування театру естрадного танцю «Карнавал» та стягує з відповідача 50 % додаткових витрат на вказані заняття.

Вирішуючи питання щодо розміру зазначених витрат, суд керується таким.

В довідці зазначено, що вартість навчання станом на лютий 2019 року складає 230,00 грн. на місяць. Таким чином, 50 % вартості навчання складає 115,00 грн. на місяць, які суд стягує з відповідача на користь позивачки.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивачки та її представника відносно того, що з осені вартість навчання в театрі естрадного танцю «Карнавал» збільшилась та становить 475,00 грн. на місяць, з таких підстав.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою та її представником не надано буду будь-яких доказів на підтвердження вартості такого навчання.

Доводи представника позивачки відносно того, що розмір витрат на навчання дочки в театрі естрадного танцю змінився після призначення справи до судового розгляду і вони на даній стадії судового провадження позбавлені процесуальної можливості надавати суду нові докази, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Дійсно, нормами ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з тим положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачають можливість поновлення судом за заявою учасника справи пропущеного процесуального строку, встановленого законом, якщо суд визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

ЦПК України не встановлено неможливість поновлення строку на подання доказів.

Враховуючи наведене, позивачка та її представник не були позбавлені процесуальної можливості надати суду додаткові докази, які підтверджують збільшення вартості навчання, на стадії розгляду справи по суті одночасно з клопотанням про поновлення строку на подання вказаних доказів та обґрунтуванням поважності причин пропуску вказаного строку, зокрема з посиланням на підвищення вартості навчання вже після подання позовної заяви.

Між тим позивачка та її представник вказаною процесуальною можливістю не скористались.

За таких обставин суд, розглядаючи справу на засадах змагальності та диспозитивності в межах наданих доказів, приходить до висновку щодо недоведення позивачкою збільшення вартості навчання до 475,00 грн. на місяць та відмовляє у стягненні з відповідача 50 % додаткових витрат, виходячи із вказаного розміру навчання.

З аналогічних підстав суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на відвідування дитиною інших секцій, зокрема плавання, підготовки до школи «Малюк», циркової студії «Чародеї» та інших, а також в стягненні інших витрат, зокрема на придбання костюмів, реквізитів, обладнання для занять, харчування тощо, оскільки вказані витрати не підтверджені документально. При цьому позивачкою на уточнююче запитання суду були надані пояснення, що в неї відсутнє будь-яке документальне підтвердження понесення відповідних додаткових витрат.

На підтвердження наявності вказаних витрат та їх розміру позивачкою були надані суду лише її особисті усні пояснення.

Клопотання про допит позивачки в якості свідка в порядку ст. 92 ЦПК України, позивачкою та її представником не заявлялось.

Між тим, виходячи з положень ч. 2 ст. 76 ЦПК України, усні пояснення позивачки, надані нею суду не за процедурою допиту в якості свідка, не є джерелом доказів у справі.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою та її представником не надано буду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зазначених нею додаткових витрат, крім витрат на навчання дитини в театрі естрадного танцю «Карнавал» в розмірі 230,00 грн. Клопотання про долучення до справи відповідних доказів та поновлення строку на їх подання, не заявлялось.

Пояснення позивачки та її представника відносно того, що частина коштів ними сплачується неофіційно, судом не можуть бути визнані належним та допустим доказом на підтвердження наявності відповідних витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 185 СК України, суд частково задовольняє позовні вимоги в цій частині та стягує з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на розвиток здібностей ОСОБА_4 в розмірі 115,00 грн. на місяць.

1.2.5. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на лікування ОСОБА_4 у розмірі 3072,49 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат на лікування

Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно Консультативного висновку від 06.09.2016 року, виданого «Невролог 2006», ОСОБА_7 перебувала на лікуванні з діагнозом «ММД, астеноневротичний синдром» (а.с. 16).

Відповідно до довідки № 395 про потребу дитини у домашньому нагляді від 03.11.2016 року, виданої КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 03.09.2016 року по 16.11.2016 року перебувала на диспансерному обліку в КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» з діагнозом «ММД» (а.с. 17).

В період з 16.11.2016 року по 15.05.2017 року ОСОБА_4 , 2013 року народження, перебувала на диспансерному обліку в КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» з діагнозом «ММД, синдром гіперзбудливості», що підтверджується висновком ЛКК № 395 (а.с. 20).

Згідно Консультаційних висновків лікаря - невролога від 19.12.2018 року, 16.04.2019 року, а також наданих в травні 2019 року, виданих КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради, ОСОБА_10 встановлено діагноз «ММД, синдром гіперзбудливості, руховий тиск, ДСТ» (а.с. 22, 23, 137).

Відповідно до листа головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» № 339 від 27.05.2019 року, ОСОБА_4 , 2013 року народження, в період з 2013 року по травень 2019 року отримувала амбулаторне лікування в поліклініці. У лікаря невролога дитячого: 2013 рік. Діагноз: Гіпоксія церебральна. 2014 рік. Діагноз: Гіпоксія церебральна. 2015 рік. Діагноз: Синдром лікворної гіпертензії. 2016 рік. Діагноз: Мінімальна мозкова дисфункція. 2017 рік. Діагноз: Мінімальна мозкова дисфункція, синдром гіперзбудженості. 2018 рік. Діагноз: Лікворно-гіпертензійний синдром. Мінімальна мозкова дисфункція, синдром гіперзбудженості, рухові тіки. 2019 рік. Діагноз: Дисплазія сполучної тканини, синдром гіперзбудженості.(а.с. 139-140).

Вищевказане також підтверджується виписками з медичної картки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які містяться на аркушах справи 18-19, 21, 24, 25.

Позивачем за первісним позовом на підтвердження придбання лікарських засобів, отримання медичних послуг ОСОБА_11 надано розрахунки, видані ПП «Діагностична лабораторія «Аналітика», серії AEFS № 001609 за послуги лабораторної діагностики від 04.05.2018 року на суму 1980,00 грн. та серії AХІS № 002400 за послуги лабораторної діагностики від 23.08.2018 року на суму 390,00 грн. (а.с. 26).

Крім того, позивачкою надано виписку по витратам по картці/ рахунку ОСОБА_1 за період з 02.07.2016 року по 18.01.2019 року, видану АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 27-48).

Оцінка суду

На підтвердження наявності витрат на лікування та обстеження дитини позивачкою надано суду лише виписку по витратам по картці/ рахунку ОСОБА_1 в період з 02.07.2016 року по 18.01.2019 року, сформовану АТ КБ «Приватбанк».

У вказаній виписці відображені лише факти певних транзакції по картці, тобто факти перерахування коштів в певному розмірі на рахунок певних аптек. Будь-яких даних відносно того, які саме лікарські препарати придбавались позивачкою, виписка не містить.

Судом було роз`яснено позивачці та її представнику право надати суду фіскальні чеки, з яких можна було б встановити конкретні лікарські препарати, які придбавались позивачкою.

Позивачкою були надані пояснення, згідно яких в неї не збереглись фіскальні чеки на придбання ліків.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою та її представником всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що грошові кошти, які перераховувались позивачкою з її банківської картки на рахунок аптек, витрачено для придбання саме тих лікарських засобів, які згідно наданої медичної документації призначались (виписувались) дитині.

Оцінюючи розрахункові чеки, надані Діагностичною лабораторією «Аналітика» за послуги лабораторної діагностики на суму 1980,00 грн. та 390,00 грн., суд керується таким.

Надана позивачем медична документація не містить даних щодо призначення лабораторних досліджень, які в подальшому були проведені ОСОБА_4 та оплачені згідно вказаних чеків.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача відносно того, що останнім протягом 2018 року перераховано на оплату медичних досліджень ОСОБА_4. кошти в більшому розмірі, ніж 50 % сум, вказаних в чеках.

Так, згідно виписки, відповідачем в 2018 році з призначенням «ОСОБА_5 на дослідження» перераховано позивачу кошти в розмірі 300,49 грн. та 500,00 грн.

Доводи представника позивачки відносно того, що вказані кошти були витрачені на інші медичні обстеження ОСОБА_4 , ніж зазначені вище два дослідження в Діагностичній лабораторії «Аналітика», суд не приймає до уваги, оскільки будь-яких доказів проведення інших досліджень суду не надано. Та обставина, що кошти на дослідження були перераховані відповідачем за декілька місяців до проведення медичних досліджень в Діагностичній лабораторії «Аналітика», сама по собі не може свідчити, що відповідач перераховував кошти на інші дослідження, ні ті, що зазначені в наданих позивачем доказах.

Крім того, відповідачем в 2018 році перераховано позивачу з призначенням «ОСОБА_5 на томограф та ліки» 995,00 грн. Також в грудні 2018 року відповідачем перераховано позивачу 1500,00 грн. без зазначення призначення платежу.

Оскільки позивачкою не надано суду будь-яких доказів оплати проведення інших медичних досліджень, ніж вказані вище два чеки на загальну суму 2370,00 грн., суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача відносно того, що останнім позивачу для дитини в 2018 році додатково, крім аліментів, перераховано кошти в більшому розмірі, ніж 50 % вартості медичних досліджень, проведених в Діагностичній лабораторії «Аналітика».

Враховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими заперечення представника відповідача проти вказаних позовних вимог та приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

1.2.6. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на придбання ліків для ОСОБА_4 у розмірі 1000,00 грн. щомісячно

Оцінка суду

Позивачкою на підтвердження наявності таких витрат надана медична документація, зазначена вище.

Проте з наданої медичної документації суд позбавлений можливості достовірно встановити необхідність регулярного щомісячного лікування або обстеження дитини та його точний розмір. Так, медична документація не містить даних відносно того, що дитина протягом певного тривалого періоду часу в майбутньому потребує приймання тих чи інших лікарських препаратів або проходження тих чи інших медичних процедур.

Також позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували вартість будь-яких лікарських препаратів, яких за доводами позивачки потребує дитина, або медичних процедур.

Усні пояснення позивачки відносно того, що середньомісячний розмір витрат на лікування дитини складає 2000,00 грн., суд не може визнати допустимим доказом у справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою та її представником всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду допустимих, достовірних та достатніх доказів як необхідності регулярного щомісячного лікування або обстеження дитини в майбутньому, так і розміру витрат на вказані цілі, зокрема вартості тих чи інших лікарських препаратів або медичних процедур.

Враховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими заперечення представника відповідача проти вказаних позовних вимог та приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині фінансування наперед витрат на лікування ОСОБА_4

Одночасно суд роз`яснює позивачці, що вона за наявності відповідних витрат не позбавлена права в порядку ст. 185 СК України звернутись до суду з позовом про покриття відповідних витрат після їх фактичного понесення.

2. Зустрічний позов

2.1. Стислий виклад позицій сторін, процесуальні дії

18.04.2019 року на адресу суду від ОСОБА_2 (далі к контексті зустрічного позову - позивач) надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 (далі в контексті зустрічного позову - відповідачка), в якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 24206,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь сплачений судовий збір за подання зустрічного позову у розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що починаючи із 18.07.2017 року ним було перераховано ОСОБА_1 на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року аліменти в загальному розмірі 39514,97 грн. Починаючи з липня 2017 року по теперішній час пройшло 33 місяці, відповідно він зобов`язаний був перерахувати відповідачці лише 33000,00 грн. Грошові кошти у сумі 6514,97 грн. були відповідачем перераховані помилково, а ОСОБА_1 у зв`язку з цим безпідставно набуті. Крім того, ним було перераховано на банківську карту ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17691,16 грн., як він вважав такими, що перераховані на лікування їх дочки, проте доказів того, що ОСОБА_1 придбавала будь-які ліки на лікування дочки, нею не надані. Відповідачка за зустрічним позовом безпідставно заволоділа грошовими коштами позивача та ввела його в оману. Таким чином, він вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у загальному розмірі 24206,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2019 року вимоги за вказаними позовами об`єднано в одне провадження.

11.05.2019 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов від ОСОБА_1 , в якому остання просила відмовити в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надав жодних доказів в обґрунтування позовних вимог. У разі якщо позивач вважає, що він помилково перерахував аліменти, то така позиція повинна бути обґрунтована належними та допустимими доказами, наприклад розрахунком державного виконавця про надлишок сплачених грошових коштів, переказом із зазначенням платежу тощо. У разі, якщо позивач вважає, що він під впливом омани перерахував грошові кошти на лікування власної дитини, то така позиція також повинна бути обґрунтована доказами. Кошти, які перераховувались їй позивачем, були витрачені в інтересах дитини на лікування, оздоровлення останньої. Вказані грошові кошти були враховані відповідачкою під час розрахунку сум, які підлягають стягненню з позивача за вимогами первісного позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зустрічного позову та викладені в ньому доводи підтримав в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення зустрічного позову.

2.2. Позиція суду

2.2.1. Щодо позовних вимог про повернення безпідставно набутих аліментів в розмірі 6514,97 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти в розмірі 1000,00 грн.

Як вбачається з наданої відповідачкою виписки по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 за період в період з 01.07.2016 року по 18.01.2019 року, сформованої АТ КБ «Приватбанк», позивач сплачував аліменти в більшому розмірі, ніж передбачено рішення суду від 01.08.2016 року (а.с. 49-53).

За доводами зустрічного позову, всього позивачем внаслідок помилки зайво сплачені аліменти в загальному розмірі 6514,97 грн., які він просить стягнути з відповідачки як безпідставно набуте майно.

Застосовне законодавство та судова практика

Положеннями ч. 3 ст. 181, ст. 183, 184 СК України визначено два альтернативні способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину в грошовій формі за рішенням суду - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Частиною першою ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оцінка суду

Оцінюючи доводи щодо рахункової помилки під час сплати позивачем аліментів в більшому розмірі, ніж визначено судом, суд керується таким.

Рішенням суду з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, розмір аліментів, що стягуються з позивача, виражається цілим числом, яке складається з чотирьох цифр - однієї одиниці та після неї - трьох нулів поспіль. Вказана комбінація цифр, на переконання суду, не є занадто складною для сприйняття та запам`ятовування.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів зустрічного позову, позивач в період часу з 18.07.2017 року по березень 2019 року 19 разів перерахував аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду, а саме в сумі 1000,00 грн., 13 разів - в більшому розмірі, при цьому розмір переплати не був постійним та складав 5,04 грн., 505,10 грн., 500,00 грн., 492,50 грн. тощо.

Періоди часу, коли аліменти сплачувались в розмірі 1000,00 грн. та в більшому розмірі, чередувались. Так, в серпні 2016 року позивачем сплачено аліменти в розмірі 1500,00 грн, потім протягом вересня 2016 року - січня 2017 року в розмірі 1000,00 грн., потім в лютому 2017 - в розмірі 1005,04 грн., потім в період з березня 2017 року по грудень 2017 року - в розмірі 1000,00 грн., в подальшому з січня 2018 року по листопад 2018 року - в збільшеному розмірі, потім з грудня 2018 року по березень 2019 - в розмірі 1000,00 грн.

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про неспроможність доводів позивача щодо рахункової помилки, оскільки він добровільно сплачував аліменти як в збільшеному розмірі, так і в розмірі, визначеному рішенням суду.

Крім того, на думку суду, визначення аліментів в твердій грошовій сумі само по собі виключає можливість рахункової помилки, яка теоретично могла би мати місце в разі стягнення аліментів у частці від доходу, що передбачало би необхідність проведення певних арифметичних операцій, таких як визначення розміру сукупного доходу та подальше вирахування частки від вказаного доходу.

Враховуючи наведене, доводи представника позивача відносно того, що останній, маючи обов`язок сплачувати аліменти в розмірі 1000,00 грн., систематично, на протязі декількох років, періодично припускався рахункових помилок, внаслідок яких сплачував аліменти в більшому розмірі, суд вважає недоведеними, непереконливими і такими, що суперечать загальним засадам справедливості, добросовісності і розумності цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

За таких обставин суд, розглядаючи справу на засадах змагальності і диспозитивної, а також керуючись завданням справедливого вирішення даної справи, яке згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів в розмірі 6514,97 грн., які за доводами позивача є безпідставно набутими відповідачкою аліментами.

2.2.2. Щодо позовних вимог про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 17691,16 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом

Як вбачається з наданої відповідачкою виписки по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 за період в період з 01.07.2016 року по 18.01.2019 року, сформованої АТ КБ «Приватбанк», позивач, крім сплати аліментів, періодично перераховував відповідачці інші грошові кошти, зокрема на лікування та обстеження дитини, для придбання дитині квитків, в якості подарунків до свят тощо (а.с. 49-53).

За доводами зустрічного позову, всього відповідачкою внаслідок омани та її недобросовісних дій, які полягали у повідомленні позивачу недостовірних даних щодо потреби дитини в додаткових витратах, безпідставно набуті грошові кошти позивача в розмірі 17691,16 грн., які були перераховані їй позивачем, як вважав останній, на потреби дитини та інші цілі.

Застосовне законодавство та судова практика

Суд застосовує до виниклих правовідносин положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України, а також правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 0.04.2019 року по справі № 390/34/17, згідно яких добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Оцінка суду

Суд приходить до висновку, що вказані грошові кошти, які сплачувались позивачем в якості фінансування додаткових витрат на дитину, а також один платіж на суму 5000,00 грн. з призначенням «На операцію ОСОБА_12 », за своєю юридичною природою відносяться до інших грошових сум, наданих фізичній особі як засіб до існування (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд застосовує до виниклих правовідносин положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

Представник позивача в обґрунтування вказаних вимог зустрічного позову зазначав, що саме відповідачка повинна надати докази цільового використання отриманих коштів. Також представником позивача було зазначено, що як вбачається з доводів первісного позову та доданих до нього доказів, у відповідачки відсутні будь-які докази витрат на лікування, медичні обстеження дочки, на подарунки, на квитки для останньої тощо, крім витрат на медичні дослідженні в Діагностичній лабораторії «Аналітика» в загальному розмірі 2370,00 грн., які підтверджені документально. Враховуючи наведене, за доводами представника позивача, відповідачка не довела цільове використання коштів, що отримувала від позивача. Відтак, отримані нею від позивача кошти є безпідставно набутими.

Оцінюючи вказані доводи позивача, суд керується таким.

Положення чинного законодавства України не покладають на відповідачку обов`язок зберігати відповідні документи, що підтверджують цільове використання нею коштів, отриманих від позивача в якості фінансування додаткових витрат на ОСОБА_4

Доказів того, що між сторонами було досягнуто угоду щодо обов`язку відповідачки звітувати перед позивачем з приводу цільового використання вказаних коштів, в тому числі обов`язку зберігати відповідні розрахункові документи, які підтверджують цільове використання отриманих коштів, суду не надано, сторони на вказані домовленості не посилались.

За таких обставин доводи відповідачки відносно того, що вона не зберігала розрахункові документи (чеки) на придбання ліків, медичні обстеження, подарунки, квитки в цирк тощо, суд вважає такими, що не суперечать вимогам закону та досягнутим між сторонами домовленостям.

Враховуючи наведене, само по собі ненадання відповідачкою доказів цільового використання коштів, отриманих в якості додаткових витрат на дитину, суд не може визнати обставиною, яка беззаперечно доводить як факт нецільового використання вказаних коштів, так і факт завідомо недобросовісної, тобто нечесної поведінки відповідачки під час отримання вказаних коштів.

Також суд враховує, що позивач не був позбавлений можливості, виявивши необхідну передбачливість, вимагати від відповідачки надання йому як доказів наявності майбутніх витрат на дитину та їх розміру - перед фінансуванням відповідних витрат, так і звіт щодо їх цільового використання після фінансування.

Між тим, як вбачається з доводів сторін, позивач протягом декількох років будь-яких претензій до відповідачки з приводу нецільового використання коштів не пред`являв та звернувся з відповідними вимогами до суду після пред`явлення до нього первісного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведений факт недобросовісності відповідачки та введення нею позивача в оману з приводу наявності додаткових витрат на дитину.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вказаної частини позовних вимог.

3. Розподіл судових витрат

Представники сторін в судовому засіданні зробили заяви, що у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази розміру судових витрат будуть ними надані після ухвалення рішення суду.

Враховуючи наведене, суд під час ухвалення даного рішення не вирішує питання про розподіл судових витрат. Вказане питання вирішуватиметься шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів, додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

З дня набрання даним рішенням законної сили змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року, ухваленого в цивільній справі № 643/8123/16-ц, провадження № 2/643/4908/16, із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн. на місяць на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Припинити з дня набрання даним рішенням законної сили стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн. на місяць, які стягувались на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року, ухваленого в цивільній справі № 643/8123/16-ц, провадження № 2/643/4908/16.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , фактично понесені останньою додаткові витрати на розвиток здібностей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2593,03 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто три гривні три копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти в розмірі 905,60 грн. (дев`ятсот п`ять гривень шістдесят копійок) в якості індексації аліментів, сплачених станом на 01.02.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , додаткові витрати на розвиток здібностей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 115,00 грн. (сто п`ятнадцять гривень) на місяць, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

В іншій частині вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів, додаткових витрат на дитину - відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.10.2019 року.

Суддя Д.А. Крівцов